Справа № 346/5838/25
Провадження № 2/347/276/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі: 
головуючої –судді: Крилюк М.І., 
секретаря: Лазорик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що 29.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ; далі – ТОВ «Лінеура Україна», первісний кредитор) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; далі – Відповідач) було укладено Договір № 5004951 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі – Договір).
Відповідно до умов Договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати Відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності та платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені Договором.
Згідно з п. 1.2 Договору тип кредиту – споживчий кредит, сума кредиту становить 5 000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору строк кредиту складає 360 днів – з 29.09.2024 року по 24.09.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів.
На пільговий строк 20 днів Відповідачу було надано пільгові умови кредитування зі зниженою процентною ставкою у розмірі 1 % на день. Однак Відповідач не виконав умов пільгового кредитування, у зв`язку з чим до нього була застосована стандартна процентна ставка у розмірі 1 % на день.
На підставі п. 2.1 Договору ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , реквізити якої були особисто зазначені Відповідачем під час укладення Договору.
ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором та перерахувало Відповідачу кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн., що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення». У подальшому, 30.09.2024 року між сторонами було укладено додатковий договір, відповідно до якого кошти у сумі 6 000,00 грн. були перераховані Відповідачу через платіжну систему ТОВ «ПЕЙТЕК».
Процедура укладення електронного кредитного договору повністю відповідала вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Правилам надання коштів у позику ТОВ «Лінеура Україна». Відповідач здійснив усі необхідні дії для реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, акцептував публічну пропозицію та підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «77063».
Таким чином, кредитний договір є укладеним у письмовій формі та має повну юридичну силу. Доступ до особистого кабінету мав виключно Відповідач, що підтверджує його волевиявлення на укладення Договору.
Оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, перерахування коштів здійснювалося через ліцензованих платіжних провайдерів, зокрема ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке внесене до Державного реєстру фінансових установ та має відповідну ліцензію НБУ. За інформацією платіжного провайдера, 29.09.2024 року кошти у сумі 5 000,00 грн. були успішно зараховані на платіжну картку Відповідача.
Згідно з поденним розрахунком заборгованості за період з 29.09.2024 року по 02.06.2025 року первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитом у сумі 27 050,00 грн.
Умовами Договору передбачено право первісного кредитора відступати право вимоги без згоди Відповідача. 02.06.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до якого до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача.
Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, у зв`язку з чим Позивачем було донараховано проценти за період з 03.06.2025 року по 23.09.2025 року (113 календарних днів) у сумі 12 430,00 грн.
Загальна сума заборгованості Відповідача за Договором № 5004951 станом на день звернення до суду становить 50 480,00 грн, з яких: 11 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 27 050,00 грн – проценти, нараховані первісним кредитором;12 430,00 грн – проценти, нараховані Позивачем.
Відповідач після переходу права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості.
У зв`язку з викладеним Позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 50 480,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, водночас подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Факт належного повідомлення відповідача підтверджується доказами направлення судової кореспонденції та трекінгом поштового відправлення, долученими до матеріалів справи.
За таких обставин, відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. 
На виконання вимог статті 281 ЦПК України Косівським районним судом Івано-Франківської області 14 січня 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши у сукупності письмові докази, подані позивачем, з дотриманням вимог статей 76–81 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є належним чином підтвердженими та юридично обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на встановлені обставини справи.
З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5004951 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що підтверджується підписаним електронним договором, паспортом споживчого кредиту та правилами надання коштів у позику, долученими до матеріалів справи (а.с.18-31).
Відповідно до умов договору, первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у сумі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач — повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Строк кредитування становив 360 днів — з 29.09.2024 року по 24.09.2025 року, що підтверджується положеннями договору (а.с.20-31).
На пільговий строк у 20 днів відповідачу була встановлена знижена процентна ставка у розмірі 1 % на день. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов пільгового кредитування, до нього була застосована стандартна процентна ставка у розмірі 1 % на день, що передбачено умовами договору.
Факт надання кредитних коштів підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якої 29.09.2024 року грошові кошти у сумі 5 000,00 грн були перераховані на банківську платіжну картку відповідача, реквізити якої були зазначені ним особисто при укладенні договору. 
Крім того, 30.09.2024 року між сторонами було укладено додатковий договір, на підставі якого кошти у сумі 6 000,00 грн були перераховані відповідачу через платіжну систему ТОВ «ПЕЙТЕК», що підтверджується відповідною довідкою платіжного провайдера (а.с.33-37).
Процедура укладення електронного кредитного договору відповідала вимогам Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відповідач зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, акцептував публічну оферту та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджується матеріалами справи. Доступ до особистого кабінету мав виключно відповідач, що свідчить про його волевиявлення на укладення договору.
Згідно з поденним розрахунком заборгованості за період з 29.09.2024 року по 02.06.2025 року первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитом у сумі 27 050,00 грн, що підтверджується розрахунком первісного кредитора.
02.06.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується договором факторингу, актом приймання-передачі та реєстром боржників. Повідомлення відповідача про відступлення права вимоги підтверджується доказами направлення відповідного повідомлення.
Оскільки на момент відступлення права вимоги строк дії кредитного договору не сплив, позивачем було нараховано проценти за користування кредитними коштами за період з 03 червня 2025 року по 23 вересня 2025 року у розмірі 12 430,00 грн, що підтверджується поданим до суду розрахунком заборгованості.
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на дату звернення до суду становить 50 480,00 грн, у тому числі: 11 000,00 грн — основна сума боргу; 27 050,00 грн — проценти, нараховані первісним кредитором; 12 430,00 грн — проценти, нараховані позивачем, що підтверджується матеріалами справи.
Після переходу права вимоги відповідач не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується наданими виписками та відсутністю доказів сплати з боку відповідача.
Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
З урахуванням наведеного, дослідивши подані докази та керуючись положеннями статей 76–81 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до укладеного ОСОБА_1 кредитного договору, такий було укладено у формі електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Підписанням кредитного договору № 5004951 відповідач підтвердив, що він ознайомився з умовами кредитування, отримав проєкт кредитного договору разом з усіма додатками в електронному вигляді через особистий кабінет, зрозумів зміст та правові наслідки укладення договору, а також підтвердив, що умови договору відповідають його потребам та фінансовому стану, а інформація була надана кредитодавцем з дотриманням вимог чинного законодавства.
Судом встановлено, що 02.06.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 , що включає суму основного зобов`язання, проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені умовами кредитного договору.
Відповідно до умов договору факторингу перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувся з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників, після чого позивач набув статусу нового кредитора щодо відповідача. Підписаний сторонами акт приймання-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу права вимоги та є невід`ємною частиною договору факторингу.
Згідно з умовами кредитного договору № 5004951 відповідач зобов`язався своєчасно повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором, однак належним чином свої зобов`язання не виконав.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі, а кожний його примірник є оригіналом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 5004951 є належним чином укладеним, має повну юридичну силу та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином та припиняється його належним виконанням. Водночас відповідач свої зобов`язання не виконав, що свідчить про наявність прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що після відступлення права грошової вимоги ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу ні на користь нового кредитора — ТОВ «Українські фінансові операції», ні на користь первісного кредитора, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з поданими до суду розрахунками, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором № 5004951 становить 50 480,00 грн, з яких: 11 000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту; 27 050,00 грн — проценти, нараховані первісним кредитором; 12 430,00 грн — проценти, нараховані позивачем.
Доказів погашення заборгованості, а також заперечень щодо правильності розрахунку боргу відповідачем до суду не подано.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку про наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 5004951 у загальному розмірі 50 480,00 грн, що є підставою для її стягнення у судовому порядку.
Щодо понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу в сумі 10 000 грн. суд, дійшов такого висновку.
На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 р а.с.39 , за яким загальна вартість послуг становить 10 000 грн; детальний опис робіт наданих послуг а.с. 40та заяву № 5004951 на виконання доручення до Договору № 01/08.2024 –А від 01.08.2024 а.с.41.
Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137ЦПК України).
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільні справі у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).
Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 612, 625, 1048–1050, 1054 ЦК України та статтями 263–265, 280–282 ЦПК України, суд, —

В и р і ш и в:

Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:   АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 5004951 від 29.09.2024 року у розмірі 50 480,00 грн (п`ятдесят тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок), а також:, а також 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) — витрати зі сплати судового збору та 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) — у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:   М.І. Крилюк