ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2025 року
м. Харків
справа № 641/202/25
провадження № 22-ц/818/3832/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», в особі представника Руденка Костянтина Васильовича на заочне рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року, ухвалене суддею Ященко С.О.,
встановив:
У січні 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5818-3623-1 від 23.01.2024 року в розмірі 43125 грн. та судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.01.2024 року між ТОВ "ФК "Процент" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5818-3623-1, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 5000 грн. на строк 365 днів, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 2,50% на день, на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
У порушення умов кредитного договору № 5818-3623-1 від 23.01.2024 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 02.01.2025 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 48125 грн., а саме: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 43125 грн. - заборгованість за процентами.
Заочним рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Процент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" заборгованість за відсотками по кредитному договору № 5818-3623-1 від 23.01.2024 року в розмірі 17300 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 971,87 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а разом 21271 (двадцять одна тисяча двісті сімдесят одна) грн. 87 коп.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Фінансова компанія «Процент» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині недостягнутої суми заборгованості за нарахованими відсотками, судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру заборгованості за відсотками, посилаючись на те, що 22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-ІХ), що набрав чинності з 24 грудня 2023 року, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» та доповнено п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону. Відповідно до внесених змін максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. При цьому, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно) та протягом наступних 120 днів 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).
ТОВ «ФК «Процент» зазначає, що за умовами укладеного з відповідачем договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом, яка є незмінною. Зміни до кредитного договору шляхом укладення додаткових угод щодо продовження строку дії договору та інших умов не вносилися, тому підстави для перерахунку денної процентної ставки відсутні. Відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом, що відповідає положенням, визначеним Законом № 3498-ІХ.
Указує, що законодавство про споживче кредитування не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів. Відповідачка перед укладенням договору ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме, суму кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, тощо. Підписуючи договір, відповідачка ознайомилася з його змістом, тобто зі своєї сторони погодилася з усіма умовами кредитування, зокрема, й щодо сплати процентів, що відповідає принципу свободи договору.
Позивач вважає хибним висновок суду щодо розподілу судових витрат, зокрема щодо зменшення суми понесених витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують понесені витрати позивача на правову допомогу, зокрема, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яку сплачено позивачем.
ТОВ «ФК «Процент» просило апеляційний суд відшкодувати понесені витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн за складання та подання апеляційної скарги на рішення суду.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, своєчасно не повернув грошові кошти отримані на картковий рахунок, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 23.01.2024 року між ТОВ "ФК "Процент" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5818-3623-1. Кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 1.1 Договору сума кредиту складає 5000 грн.
Відповідно до п. 1.2 Договору процентна ставка вкладає 2,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Відповідно до п. 1.3 Договору строк кредиту складає 365 днів.
Відповідно до п. 1.7. Договору товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить Позичальникові. Переказ суми Кредиту здійснюється Товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua) або іншим способом.
Кредитні кошти були перераховані відповідачу 23.01.2024 на платіжну картку, що підтверджується квитанцією №729879146.
Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, ОСОБА_1 станом на 02.01.2025 року має заборгованість за кредитним договором № 5818-3623-1 від 23.01.2024 року в розмірі 48125 грн., а саме: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 43125 грн. - заборгованість за процентами.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
В підписаному сторонами договорі ОСОБА_1 разом із основними даними паспорт; ідентифікаційний код; місце реєстрації зазначила номер карткового рахунку.
На підтвердження надання кредитних коштів, позивач надав квитанцію, з якої вбачається, що на виконання кредитного договору від 23.01.2024 року кредитором здійснено перекази коштів у розмірі 5000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Оскільки ОСОБА_1 при укладенні договору разом із своїми паспортними даними надала номер карткового рахунку, на який було здійснено переказ позивачем коштів, судова колегія вважає, що позивачем доведено факт укладення договору на надання грошових коштів.
Відтак позивач довів належними та достатніми доказами, що зазначена заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики.
Щодо розміру заборгованості за наданим кредитом, судова колегія зазначає наступне.
З умов договору убачається, що сума кредиту складає 5000 грн.
Відповідно до п. 1.2 Договору процентна ставка вкладає 2,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Відповідно до п. 1.3 Договору строк кредиту складає 365 днів.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 , отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Колегія суддів, перевіряючи розрахунок процентів, наданий позивачем, за кредитним договором не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна процентна ставка має становити не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - не більше 1%.
Керуючись вимогами Закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, зазначає наступне.
Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором, позивачем визначено за період з 23.01.2024 (дату видачі кредиту) по 02.01.2025 включно, що становить в сукупності 346 днів.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 23.01.2024 року у розмірі 5 000,00 грн.
Отже, згідно вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 %, відтак, за період з 24.01.2024 року по 22.04.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 11250 грн ( 90 днів х 2,5%).
В свою чергу, починаючи з 22.04.2024 року - денна ставка має становити не більше 1,5%.
За період з 22.04.2024 року по 20.08.2024 року розмір процентів становить 9000 грн (120 днів х 1,5%).
За період з 21.08.2024 року по 02.01.2025 року розмір процентів становить 6750 грн (135 днів х 1%).
Всього, заборгованості по відсоткам = 27000 грн.
Отже, суд першої інстанції не врахував вимоги чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про стягнення 17300 грн заборгованості за відсотками.
Враховуючи викладене судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру стягнутих відсотків.
Отже з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками у розмірі 27000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного зменшення судових витрат є необґрунтованими з огляду на наступне.
Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як, позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» задоволено часткового, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають і частковому задоволенню понесені стороною судові витрати.
Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Колегія суддів звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.
Зважаючи на те, що справа відноситься до категорій малозначних, є нескладною, розглядається у спрощеному провадженні, представник позивача участі у судовому засіданні не брав, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю спірних правовідносин та непропорційно великими щодо вчинених представником позивача дій по наданню правничої допомоги.
Між тим, колегія суддів вважає, що оскільки рішення суду підлягає зміні в частині суми заборгованості, тому вважає за необхідне стягнути судові витрати на правову допомогу в суді першої інстанції з відповідача на користь позивача у розмірі 4000 грн.
Згідно п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині визначеного судом розміру заборгованості та витрат на правову допомогу.
Відповідно дост. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам.
Позов задоволено на 62,60 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні до суду першої інстанції у розмірі 1516,42 грн. Апеляційна скарга задоволена на 62,60 %, тому за подання апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2843,29 грн., разом 4359,71 грн.
Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», в особі представника Руденка Костянтина Васильовича - задовольнити частково.
Заочне рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" заборгованість за відсотками по кредитному договору № 5818-3623-1 від 23.01.2024 року в розмірі 27000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 4000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" витрати по сплаті судового збору у розмірі 4359,71 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбаченихст. 389 ЦПК України.

Головуючий         Н.П. Пилипчук

Судді          О.Ю. Тичкова

Ю.М. Мальований