ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 338/980/25 пров. № А/857/47474/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Пліша М.А., 
за участі секретаря судового засідання – Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року (головуючий суддя Битківський Л.М., о 15:19 год., сел. Богородчани) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5207424 від 12.07.2025 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що поліцейськими було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не роз`яснено прав та обов`язків, не надано можливості залучити адвоката. Акцентує увагу на незаконній зупинці ТЗ, а тому вважає, що працівники поліції не мали права вимагати у позивача документи, визначені ст.126 КУпАП. Зазначає, що позивачем було пред`явлено такі документи поліцейським. Вказує на недопустимість поданих відповідачем як доказу матеріалів відеофіксації події. Вважає, що відеозаписи є належними доказами лише у випадку зазначення про них в постанові адміністративне правопорушення. Наголошує, що у постанові не вказано, на які носії здійснювались відео, а на самих відео відсутні дата та час вчинення правопорушення. Також вважає, що надані відеозаписи містять ознаки монтажу, оскільки не є безперервними. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Представник позивача на відеозв`язок в режимі відеоконференції не вийшла, згідно ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про його дату, час та місце. 
Суд з врахуванням строку розгляду термінових справ відповідно до статті 286, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив провести апеляційний розгляд у відсутності осіб, які не з`явились, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, 12 липня 2025 року поліцейським офіцером громади відділення поліції №2 ГУНП в Івано-Франківській області Клим`юком А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5207424 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 12 липня 2025 року о 21:34 год. у с. Підгіря по вул. Шевченка, 46 під час зупинки ТЗ BMW 520І, р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не надав для перевірки водійське посвідчення відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та страховий поліс, чим порушив п.2.1 ПДР України.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП є правомірною та винесеною з врахуванням всіх обставин, що мають значення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками і вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно п.п. «а», «б», «г» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Відповідно до п.п «а» п.2.4. ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Положеннями ч.1 ст.126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Як доказ на обґрунтування законності постанови відповідачем надано відеофайли з записами з нагрудних камер поліцейських події, яка мала місце 12 липня 2025 року.
На вказаних відеофайлах зафіксовано факт зупинки ТЗ позивача, після чого з метою встановлення особи водія, поліцейські неодноразово просили у водія пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та страховий поліс.
Особу водія ОСОБА_1 , який відмовився на законну вимогу працівника поліції пред`явити для перевірки відповідні документи, було підтверджено за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції України, після чого поліцейським розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Також з відеозаписів з нагрудних камер встановлено, що вказана вимога ставилась до водія неодноразово і ним була проігнорована. 
Колегія суддів вважає такими, що не спростовують обставин вчиненого порушення, доводи скаржника на відсутність підстав для зупинки його транспортного засобу і, відповідно, права вимагати у позивача документи, визначені ст.126 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», яка встановлює обов`язки водія, водій зобов`язаний мати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Підпунктом «а» п.2.4. ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Таким чином, виходячи з наведених норм, обов`язок водія пред`явити для перевірки документи, які визначені у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та п.п «а» п. 2.4 ПДР не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, оскільки вимога працівника поліції щодо цього має імперативний, обов`язковий характер, що вимагає беззастережного виконання.
Судом першої інстанції слушно зауважено, що покликання позивача на те, що працівник поліції використав надуманий привід для зупинки його транспортного засобу не дає підстав для ігнорування розпорядження поліцейського про пред`явлення документів. 
Щодо доводів скаржника, що надані відеофайли містять ознаки монтажу, то такі не підтверджуються жодними доказами. Різний ракурс відеозображення пояснюється тим, що з один з чотирьох файлів записаний на нагрудну камеру поліцейського ОСОБА_2 , який починав спілкування із водієм, а три інші - на нагрудну камеру поліцейського ОСОБА_3 . Запис із нагрудної камери ОСОБА_3 є безперервним і таким, який відобразив усю процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також із відеозапису із нагрудних камер видно, як водію ОСОБА_1 роз`яснювались права та обов`язки, а тому доводи про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення колегія суддів не приймає до уваги.
Щодо відсутності посилання у п.7 оскаржуваної постанови на те, що до постанови додається технічний запис з приладу, за допомогою якого здійснено відеофіксацію, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення вони є доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи скаржника про те, що документи, визначені ст. 126 КУпАП, ним були надані поліцейському, не підтверджені жодними доказами, є голослівними, і спростовуються матеріалами відеофіксації, на яких чітко видно як позивач протягом всього часу розгляду справи про адмінправопорушення відмовляється пред`явити для перевірки відповідні документи.
Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови серії ЕНА №5207424 від 12.07.2025 немає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно приписів статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.272, ст.286, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2025 року у справі № 338/980/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш