П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/16921/25	

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів – Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі – відповідач, Департамент), в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо неврахування до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження служби в податковій міліції з 27.10.2016 до 27.09.2021;
- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження служби в податковій міліції з 27.10.2016 до 27.09.2021.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України, при цьому до стажу служби в поліції йому не враховується попередня служба в органах податкової служби з 27.10.2016 до 27.09.2021. 
Позивач вказує, що звертався до Департаменту із рапортом щодо зарахування йому цього періоду служби до стажу служби в поліції, проте відповідач відмовив у такому зарахуванні, посилаючись на те, що положення Закону України від 02.07.2015 №580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580-VІІІ) не передбачають зарахування періоду проходження служби в податковій поліції до стажу служби в поліції. На переконання позивача, така відмова є протиправною та такою, що порушує його право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки згідно зі статтею 78 Закону №580-VІІІ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції стажу служби в податковій міліції з 27.10.2016 до 27.09.2021
Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження служби в податковій міліції з 27.10.2016 до 27.09.2021.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції помилково вважав, що служба в податковій міліції прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ. При цьому, мотивуючи свою позицію апелянт посилається на те, що до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною 2 статті 78 Закону №580-VІІІ, якою чітко встановлено, що служба в податковій міліції не зараховується до стажу служби в поліції, що дає право для виплати поліцейському надбавки за стаж служби в поліції, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Посилаючись на позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, апелянт наголошує на тому, що вичерпний перелік складових, які включаються до стажу служби в поліції, встановлений частиною 2 статті 78 Закону №580-VІІІ, у зв`язку з чим вважає безпідставними заявлені позовні вимоги.
Апелянт акцентує увагу на тому, що «органи внутрішніх справ» та «органи державної фіскальної служби» це різні державні органи, окремі центральні органи виконавчої влади, а тому прирівнювати службу в ДФС до служби в органах внутрішніх справ України є недопустимим; служба в ДФС не відноситься до діяльності/служби в органах внутрішніх справ, а відтак, не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції
ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції свої пояснення стосовно аргументів апеляційної скарги, в яких зазначає, що категорично не погоджується із позицією Департаменту. Зокрема, зазначає, що служба в органах податкової міліції осіб начальницького і рядового складу здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для органів внутрішніх справ, а відтак, має такий самий правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, й повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 508-VIII. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2007 по 06.11.2015, а потім у лавах Національної поліції з 07.11.2015 по 26.10.2016. 
У період з 26.10.2016 по 27.09.2021 позивач проходив службу у Головному управлінні Державної фіскальної служби (ДФС) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, та наказом Державної фіскальної служби України від 24.09.2021 №1409-о звільнений з посади начальника відділу внутрішньої безпеки у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України,.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 09.08.2023 № 295 о/с ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію та призначений старшим оперуповноваженим оперативних розробок Херсонського управління, присвоєне спеціальне звання «рядовий поліції» та відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» установлений стаж служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 09.08.2023 – 09 років 02 місяці 12 днів. 
14.04.2025 позивач звернувся до Департаменту із рапортом, в якому просив зарахувати період його служби в податковій міліції (з 27.10.2016 по 27.09.2021) до стажу служби в поліції, що надає право на надбавку за вислугу років та додаткову відпустку.
У відповідь на звернення позивача Департамент листом від 29.04.2025, посилаючись на статтю 78 Закону №580-VІІІ, відмовив у зарахуванні цього періоду до стажу та зазначив, що положення цієї статті містять вичерпний перелік видів служби, що зараховуються до стажу в поліції та служба в підрозділах податкової міліції в цьому переліку відсутня, а тому відсутні правові підстави для зарахування періоду служби до стажу.
Вважаючи протиправними дії Департаменту, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що положення частини 1 статті 24 Закону України від 04.12.90 № 509 «Про державну податкову службу в Україні» так само, як і положення пункту 353.1 статті 353 ПК України визначають, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також з того, що на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Також суд врахував, що згідно з частиною 1 статті 78 Закону №580-VІІІ стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, і відповідно до якої до стажу служби в поліції зараховується, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Враховуючи наведені норми у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що на позивача під час проходження служби в період з 26.10.2016 по 27.09.2021 в органах податкової служби розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України (пізніше - поліції) та він має такий же правовий статус, як особи начальницького і рядового складу в органах внутрішніх справ України, а в подальшому – поліції, а тому вважав, що заявлений позов є обґрунтованим.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірним питанням в межах даного спору є правомірність відмови Департаменту зарахувати позивачу період служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції. Оцінюючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги про правомірність такої відмови, колегія суддів керується наступним.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 02.05.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі і вище – Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої, другої статті 59 З Закон №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частина перша статті 60 Закону № 580-VIII встановлює, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Приписи статті 78 Закон №580-VIII передбачають, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частина друга статті 78 Закон №580-VIII визначає, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони ;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Отже, згідно зі статтею 78 Закону №580-VIII, до служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 353.1 статті 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Згідно з пунктом 356.1 статті 356 ПК України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Приписи постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» визначають, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Закону №580-VIII, порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Приписами пунктів 3-6 частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII Кабінет Міністрів України зобов`язаний в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015, який набрав чинності 29.12.2015, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» доповнений абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VІІІ.
Відповідно до статті 19 Закону України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII), податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Статтями 24, 26 Закону №509-XII визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».
Визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби, необхідно враховувати суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби статусу такої служби.
Провівши аналіз повноважень, завдань та функцій податкової міліції та органів внутрішніх справ, слід дійти висновку, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Отже, правовий статус служби в органах внутрішніх справ та служби в органах податкової міліції є тотожним.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №826/16143/18, та підтриманий в постанові від 26.10.2023 у справі 140/7147/20, який в силу приписів статті 242 КАС України має бути врахований судами під час вирішення справ за подібних правовідносин.
Як мовилося вище, ОСОБА_1 у період з 26.10.2016 по 27.09.2021 проходив службу у ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, а з 09.08.2023 прийнятий на службу до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. 
Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм та встановлених обставин, колегія суддів констатує, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України. 
Даний висновок підтверджується також тим, що позивачу під час проходження служби у податковій міліції було присвоєно спеціальне звання - «майор податкової служби».
Таким чином, колегія суддів вважає, що період служби позивача в податковій міліції необхідно зарахувати до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону №580-VІІІ, а тому відмова Департаменту зарахувати спірний стаж служби в податковій міліції до стажу служби в поліції є протиправною.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання протиправною відмову та зобов`язання Департамент зарахувати до вислуги років у Національній поліції вислугу років у податковій міліції за період з 27.10.2016 до 27.09.2021.
Таким чином, наведені доводи апелянта жодним чином не спростовують право позивача на зарахування спірного стажу та ґрунтуються на помилковому та однобічному трактуванні положень Закону №580-VІІІ.
Також є необґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на зарахування спірного періоду служби, внаслідок відсутності підпорядкування Державної податкової служби України Міністерству внутрішніх справ України. Як мовилося вище, визначаючи наявність чи відсутність такого права слід враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.
Безпідставним також є посилання апелянта на позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, оскільки у цій справі спірним питанням було зарахування часу навчання у цивільному навчальному закладі до стажу служби в поліції, а тому наведені висновки не є релевантними до спірних правовідносин.
З урахуванням викладеного, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять аргументів яким би не була надана оцінка судом першої інстанції.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко