Справа № 358/1338/25  Провадження № 2/358/101/26   	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Тітова М.Б.,
за участі секретаря судових засідань Зеленько О.Д.,
представника відповідача Ящука Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Богуслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, - 

В С Т А Н О В И В: 

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Богуславського суду Київської області з вказаним позовом та просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на період навчання у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення нею 23-х років.
В обгрунтування позовних вимог вказала, що ОСОБА_1 є її батьком, і до досягнення нею 18 років сплачував аліменти на її утримання. На даний час їй вже виповнилося 18 років, однак вона навчається на 2 курсі денної форми навчання на факультеті екологічної безпеки, інженерії та технологій Державного університету «Київський авіаційний інститут», термін навчання за освітнім ступенем «бакалавр» з 01.09.2024 по 30.06.2028, у зв`язку із чим не працює та не має можливості самостійно себе забезпечувати, а тому перебуває на утриманні матері. Її мама ОСОБА_3 не в змозі повністю забезпечити її потреби, а відтак на період навчання вона потребує матеріальної допомоги відповідача. Батько має стабільний дохід, нерухоме майно у своїй власності, а тому має змогу надавати їй таку матеріальну допомогу. Добровільної згоди щодо участі в її утриманні між ними не досягнуто, тому просить стягнути аліменти у судовому порядку.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти позовних вимог заперечує, так як позивач у позовній заяві не вказала будь-яких фактичних, прямих доказів, які б підтверджували той факт, що він може надавати матеріальну допомогу своїй дочці, що потреба у матеріальній допомозі виникла та існує виключно у зв`язку із її навчанням. У свою чергу він має інвалідність 2 групи та потребує постійного медикаментозного лікування у зв`язку із наслідками мінно-вибухової травми, вогнепального осколкового поранення правого стегна з пошкодженням стегнової вени з дефектом м`яких тканин. Через стан здоров`я не має змоги влаштуватися на роботу, а тому його дохід складається лише з пенсії, розмір якої недостатній для забезпечення належного лікування та матеріально-побутових потреб. Крім того, на підставі рішення Богуславської міської ради від 01.08.2023 №3 ним була придбана квартира в м. Богуслав, однак через скрутне матеріальне становище він позбавлений можливості проживати у цій квартирі, так як не має коштів для придбання меблів та побутової техніки, і як наслідок, змушений орендувати квартиру та сплачувати комунальні платежі. Іншого нерухомого майна він не має.
Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вказала, що заперечення відповідача є необгрунтованими та не доводять факту перебування відповідача у скрутному матеріальному становищі. Пенсія, яку він отримує, становить згідно наданих ним довідок, 15 604,66 гривень та є досить високою, дала йому можливість придбати квартиру у м. Богуслав, лікуватися та забезпечувати свої потреби. Вона ж у свою чергу навчається у іншому місті на денній формі навчання, що потребує значних фінансових затрат і на дорогу, і на придбання канцелярії, і на харчування, не має змоги працювати та мати власний дохід, кошти їй дає мати, однак їх недостатньо для нормального забезпечення її базових потреб.
Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області від 15.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 29.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 05.11.2025 розгляд справи продовжено.
У судове засідання позивач не з`явилася, її представник адвокат Чайка О.В. подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.
Представник відповідача адвокат Ящук Л.А. у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні повністю.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У судовому засіданні встановлено, позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Богуслав Київської області, та є дочкою відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 17.08.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області (а.с. 7).
Згідно витягу з Реєстру територіальної громади, сформованого 29.07.2025, ОСОБА_1 з 17.08.2007 зареєстрована на проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).
На даний час ОСОБА_1 виповнилося 18 років, і вона навчається на 2 курсі денної форми навчання факультету екологічної безпеки, інженерії та технологій Державного університету «Київський авіаційний інститут» IV рівня акредитації. Термін навчання за освітнім ступенем «бакалавр» з 01.09.2024-30.06.2028, що підтверджується довідкою ДНП «Державний університет «Київський авіаційний інститут» від 16.07.2025 №117 (а.с. 9).
Також судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 03.09.2025, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).
Згідно наданої відповідачем копії трудової книжки, на даний час він офіційно не працює, за останнім записом від 25.05.2017 був звільнений з посади фарбувальника Богуславської суконної фабрики за власним бажанням (а.с. 41-42).
ОСОБА_2 з 24.09.2019 має дохід у вигляді пенсії по інвалідності, яка згідно розрахунку Пенсійного фонду України, становить 15 604, 66 грн. (а.с. 40).
Як вбачається із довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1046193 від 31.10.2019 ОСОБА_2 має 2 групу інвалідності з 31.10.2019 довічно, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, може працювати в спеціально створених умовах (а.с. 30). 
Згідно довідки КНП Богуславської міської ради «Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 06.10.2025 ОСОБА_2 перебуває на обліку в сімейного лікаря і потребує постійного медикаментозного лікування з діагнозом: наслідки мінно-вибухової травми, акубаротравми обох вух, закритої черепно-мозкової травми, вогнепальним осколковим пораненням правого стегна з пошкодженням стегнової вени з дефектом м`яких тканин, множинними осколковими пораненнями верхньої правої кінцівки, травматичним відривом 5 пальця правої кисті, осколковими пораненнями поперекової ділянки живота (а.с. 31).
Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) виданою військовою частиною НОМЕР_2 від 28.01.2019 підтверджується одержання солдатом ОСОБА_2 мінно-вибухової травми, акубаротравми обох вух, закритої черепно-мозкової травми, вогнепального осколкового поранення правого стегна з пошкодженням стегнової вени з дефектом м`яких тканин, множинних осколкових поранень верхньої правої кінцівки, травматичного відриву 5 пальця правої кисті, осколкових поранень поперекової ділянки живота (а.с. 32-35).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 25.06.2019 ТВО начальника управління персоналу – заступника начальника штабу в/ч НОМЕР_4 полковником ОСОБА_4 , ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (п. 19 ст. 6) (а.с.38).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 25.11.2019 Управлінням захисту населення Богуславської адміністрації, ОСОБА_2 як особа з інвалідністю 2 групи має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни (п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») (а.с. 39).
У своїй власності згідно договору купівлі-продажу від 10.05.2024 відповідач має трикімнатну квартиру загальною площею 51,20 кв.м. по АДРЕСА_3 , придбану на підставі рішення Богуславської міської ради від 01.08.2023 №3 відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України №719 від 19.10.2016 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 №844 (а.с. 43-45).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири АДРЕСА_4 , відповідач у квартирі не проживає, так як там відсутні меблі, побутова техніка і не створені умови для проживання (а.с. 46).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири АДРЕСА_5 , відповідач проживає у вказаній квартирі та сплачує за комунальні послуги (а.с. 47).
При вирішенні даного спору суд враховує наступні положення чинного законодавства України.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.04.2024 року в справі №308/4214/18, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
У постанові від 16.02.2022 в справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
Оцінивши всі докази у їх сукупності, суд робить висновок, що повнолітня ОСОБА_1 , яка ще не досягла 23 років, у зв`язку з навчанням у Київському авіаційному інституті потребує матеріальної допомоги, яку законом зобов`язані надавати її батьки. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, однак аліменти на утримання повнолітньої дитини стягуються тоді, коли той з батьків, хто проживає окремо, добровільно не надає допомоги, але має можливість її надавати. 
Суд дійшов висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/8 частини його доходів на період навчання його дочки ОСОБА_1 до закінчення навчання 30.06.2028.
Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про відсутність доказів потреби позивачки у матеріальній допомозі, оскільки сам факт навчання дитини за денною формою є об`єктивною підставою для висновку про таку потребу, так як навчання на денній формі обмежує повноцінне працевлаштування, а отже і можливість самостійного забезпечення своїх життєвих потреб. Відсутність у повнолітньої дитини власного доходу у період навчання не може тлумачитися як відсутність потреби у матеріальній допомозі, оскільки у такому випадку обов`язок з її утримання фактично покладається на одного із батьків, що суперечить принципу рівності прав та батьків щодо дитини.
Суд враховує, що зі слів позивачки її утримання фактично здійснює мати, однак закон не покладає обов`язок із утримання дитини лише на одного із батьків, цей обов`язок є спільним для обох батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач має дохід у вигляді пенсії у розмірі 15604,66 грн. на місяць, що свідчить про наявність у нього стабільного доходу та можливість надавати матеріальну допомогу дочці на період навчання у розмірі 1/8 частки доходу без істотного погіршення власного матеріального становища.
Відповідачем у свою чергу не надано суду доказів наявності виняткових обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку із утримання дитини.
Так, представник відповідача посилається на наявність у ОСОБА_2 другої групи інвалідності та необхідність постійного лікування як на обставини, що унеможливлюють надання матеріальної допомоги дитині. Разом із тим, на підтвердження фактичного понесення витрат на лікування не надано жодних належних і допустимих доказів, зокрема: квитанцій, чеків, договорів на надання медичних послуг, призначень лікарів із зазначенням вартості лікування або придбання лікарських засобів. Сам по собі факт наявності інвалідності не є безумовним доказом істотних і постійних витрат, які б виключали можливість виконання обов`язку зі сплати аліментів.
Також представник відповідача зазначає, що відповідач вимушений орендувати житло та несе витрати на оплату комунальних послуг. Однак на підтвердження зазначених обставин не подано доказів, які б свідчили про фактичне існування таких витрат: договору найму (оренди) житлового приміщення, платіжних документів про сплату орендної плати чи комунальних послуг. Наданий представником відповідача акт обстеження житлово-побутових умов сам по собі не підтверджує ані факту оренди житла, ані розміру та регулярності відповідних витрат.
Посилання представника відповідача на відсутність коштів для облаштування придбаної квартири також не підтверджені належними доказами щодо фактичного стану такого житла, матеріали справи не містять фотоматеріалів, технічної документації чи інших доказів, які б свідчили про непридатність зазначеної квартири для проживання або необхідність істотних витрат на її облаштування. Самі по собі твердження про необхідність придбання меблів або побутової техніки не є витратами, що мають обов`язковий характер, та не можуть свідчити про неможливість виконання відповідачем обов`язку із утримання дитини.
Разом із тим, із наданих документів убачається, що відповідач має статус, який передбачає право на отримання соціальних пільг та гарантій, у тому числі у сфері житлово-комунальних послуг та медичного забезпечення. Відповідачем не надано доказів того, що він звертався за реалізацією таких пільг та що навіть з урахуванням відповідних соціальних гарантій його матеріальний стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу дочці на період навчання.
Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що позивачка просить стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача, але враховуючи матеріальний стан відповідача, суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини від його доходів з урахуванням розміру його пенсії не буде надмірним та відповідатиме принципу розумності й співмірності. Зазначений розмір аліментів не призводить до істотного погіршення матеріального становища відповідача і не позбавляє його засобів до існування. 
Суд також враховує, що обов`язок зі сплати аліментів має обмежений у часі характер, оскільки встановлюється виключно на період навчання позивачки, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років, тобто спрямований на забезпечення мінімальних потреб дитини у період здобуття освіти, а не на постійне утримання повнолітньої особи.
З урахуванням встановлених обставин, а саме: навчання позивачки за денною формою, відсутності у неї самостійного доходу, та наявності у відповідача стабільного доходу і можливості надавати таку допомогу, суд дійшов висновку про наявність передбачених статтею 199 СК України підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання до закінчення навчання 30.06.2028 у розмірі 1/8 частини усіх його доходів.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 3, п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів та особи з інвалідністю І та ІІ груп.
Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави, оскільки і позивач, і відповідач звільнені від сплати судового збору.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 182, ч.1 ст. 191, ст. ст. 192, 198-200 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 28, 76, 77, 81, 133, 141, 263-265, 273, 274, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд,- 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини усіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з 31 липня 2025 року і до закінчення навчання 30 червня 2028 року.
Судові витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 

Головуючий: суддя 	М. Б. Тітов