ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/12985/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 р. (суддя Врона О.В) в адміністративній справі №160/12985/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому із урахуванням уточнень, просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №045550029353 від 02 квітня 2025 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати їй період роботи з 01 липня 1993 р. по 31 грудня 1997 р. згідно вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 до загального страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати їй період навчання з 01 вересня 1992 р. по 30 червня 1993 р. згідно диплому серії НОМЕР_2 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та періоди роботи водієм трамваю з 01 липня 1993 р. по 14 жовтня 1993 р., з 04 листопада 1993 р. по 30 вересня 2003 р., з 01 жовтня 2003 р. по 15 січня 2007 р., з 18 травня 2011 р. по 26 березня 2025 р. згідно вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 та здійснити призначення пенсії за віком на пільгових умовах з моменту настання права, тобто з 22 січня 2025 р. на підставі пункту «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 р.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак у призначенні пенсії їй протиправно відмовлено із посиланням на недосягнення пенсійного віку 55 років, тобто, без врахування Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 р. Також підставою для відмови стала відсутність у неї пільгового стажу, що також, на думку позивачки, є протиправним, враховуючи її роботу водієм трамваю. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного 
провадження, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Судом:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №045550029353 від 02 квітня 2025 р.;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01 липня 1993 р. по 31 грудня 1997 р. згідно вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 до загального страхового стажу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1992 р. по 30 червня 1993 р. згідно диплому серії НОМЕР_2 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та періоди роботи водієм трамваю з 01 липня 1993 р. по 14 жовтня 1993 р., з 04 листопада 1993 р. по 30 вересня 2003 р., з 01 жовтня 2003 р. по 15 січня 2007 р., з 18 травня 2011 р. по 26 березня 2025 р. згідно вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 березня 2025 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 р.
В решті позовних вимог відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано про відсутність підстав для призначення позивачці пільгової пенсії згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона не досягла віку 55 років та у неї відсутній пільговий стаж. До стажу не підлягають зарахуванню періоди її роботи згідно із вкладишем до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 липня 1993 р., оскільки в ньому відсутні відомості стосовно того, до якої трудової книжки його видано. 
В поданому письмовому відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відзив обґрунтовує тим, що час її навчання у закладі професійної освіти, повинен бути зарахований до її стажу роботи за спеціальністю, оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією, не перевищує трьох місяців. Також вказує, що тільки після отримання відмови у призначенні пільгової пенсії, вона виявила, що усі записи про її трудову діяльність внесені не до трудової книжки, а до вкладишу. Працівник не несе відповідальності за невірне заповнення роботодавцем документів про періоди роботи. Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. 12 липня 2022 р. постановою Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/9411/21 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру відносно МДКЕП “Дніпроміськелектротранс”, на якому вона працювала. Орган Пенсійного фонду України був кредитором в даній справі, тому йому відомо, до якого архіву було передано документи, та відповідно він міг надати їй допомогу у витребуванні пільгової довідки. Підтвердженням її роботи на посадах, що відносяться до спеціального стажу є довідка Форми ОК-5 Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Щодо висновку відповідача про недосягнення нею необхідного для призначення пільгової пенсії віку 55 років, то він зроблений без врахування Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 р.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
ОСОБА_1 26 березня 2025 р. звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та рішенням №045550029353 від 02 квітня 2025 р. відмовило у призначенні пенсії відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням необхідного пенсійного віку. До страхового і пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно вкладишу до трудової книжки від 01 липня 1993 р. № НОМЕР_1 , оскільки відсутня позначка до якої трудової книжки документ видано. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку. 
Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішені питання призначення позивачці пільгової пенсії, застосуванню підлягають норми Закону №1788-ХІІ із урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Недоліки заповнення документації роботодавцем, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації з метою визначення права особи на пенсію, необхідне за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційних скарг, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо доводів апеляційної скарги про не досягнення позивачкою віку, необхідного для призначення пільгової пенсії, слід зазначити наступне. 
Згідно з пунктом «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, зокрема, жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Згідно з пунктом «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону №213-VІІІ, який набув чинності 01 квітня 2015 р. визначено, що водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема, для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. 
Згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу, зокрема, для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 р. №1-р/2020, визнані неконституційними, зокрема, приписи статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом №213-VIII. Стаття 13 в редакції Закону №213-VIII втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Застосуванню підлягає стаття 13, в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 р. на посадах, визначених у вказаних нормах.
Отже, наявна колізія між нормою пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 р. та нормою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148-VIII, що порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (рішення Європейського суду з прав людини від 
14 жовтня 2010 р. у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 р. у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, застосуванню в даному випадку підлягає норма статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, що діяла до 01 квітня 2015 р., як така, що найбільш сприяє захисту права особи на призначення пільгової пенсії.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 р. у справі №360/3611/20 (№ 11-209заі21).
Позивачка станом на час звернення із заявою про призначення пенсії (26 березня 2025 р.) досягла необхідного віку 50 років, тому вірними є висновки суду першої інстанції про те, що позивачка за віковим критерієм набула право на призначення пенсії. 
Щодо доводів апеляційної скарги в частині неможливості зарахування до страхового та пільгового стажу позивачки періодів роботи позивачки за відсутності трудової книжки, слід зазначити наступне. 
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29 липня 1993 р., трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. У тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки - недійсний.
Пунктом 1,18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
В матеріалах справи наявна копія вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 липня 1993 р. згідно із яким ОСОБА_1 :
- 01 липня 1993 р. прийнята в депо №1 водієм трамваю 3-го класу Трамвайного управління м.Дніпродзержинська відповідно до наказу №26 від 30 червня 1993 р.;
- 14 жовтня 1993 р. звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №203к від 14 жовтня 1993 р.;
- 04 листопада 1993 р. прийнята водієм трамваю 3 класу до «Дніпроміськелектротранс» відповідно до наказу №423к від 04 листопада 1993 р.;
- 12 липня 1994 р. присвоєно 2 клас водія трамваю відповідно до наказу №331 від 13.07.1994;
- 07 березня 2003 р. присвоєно 4 розряд водія трамваю за довідником кваліфікаційних характеристик професій відповідно до наказу №227 від 28 березня 2003 р.;
- 30 вересня 2003 р. звільнена за ст. 36 п. 5 КЗпП по переводу до ГКП «Дніпропетровський електротранспорт» відповідно до наказу №955к від 01 жовтня 2003 р.;
- 01 жовтня 2003 р. прийнята водієм трамвая 4 розряду по перевезенню пасажирів в Депо №3 "Дніпровський електротранспорт" за переведенням з Депо №3 ДТЄТ відповідно до наказу №528к від 01 жовтня 2003 р.;
- 01 січня 2005 р. присвоєно 2 клас водія трамваю згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій відповідно до наказу №025к від 16 січня 2007 р.;
- 15 липня 2007 р. звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу №025к від 16 січня 2007 р.;
- 18 травня 2011 р. прийнята водієм трамваю із виконанням маневрових робіт 2 класу до Депо №3 «Дніпропетровський електротранспорт» відповідно до наказу №272к від 18 травня 2011 р.
Суд першої інстанції, роблячи висновок про наявність у позивачки права на зарахування до пільгового стажу періодів її роботи на підставі зазначеного вкладишу, не врахував, що без трудової книжки він є недійсним. В даному випадку необхідним є підтвердження роботи саме уточнюючими довідками підприємств-роботодавців, їх правонаступників чи архівних установ. Докази звернення позивачки та відмови у видачі їй вказаних довідок підприємствами або архівними установами в матеріалах справи відсутні. 
Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на законних підставах і правомірно не прийняло вкладиш до трудової книжки в якості документа, що підтверджує періоди роботи позивачки.
Разом з цим, в матеріалах справи наявна довідка Форми ОК-5 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка підтверджує, що за період з 1999 по 2007 роки у ОСОБА_1 наявний спеціальний стаж роботи за кодом ЗП301331, що відповідно до "Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства" визначається як "Водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих в технологічному процесі важких і шкідливих виробництв" (а.с.36-41). 
Колегія суддів вважає, що відомості цієї довідки (код страхувальника, підстави для обліку спецстажу, кількість місяців, днів роботи) дозволяє зарахувати періоди роботи позивачки з 1999 року по 2007 роки саме до спеціального стажу роботи у відповідній кількості відпрацьованих років, місяців та днів.
Щодо до зарахування до спеціального стажу позивачки періоду її навчання слід зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закон України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
В матеріалах справа наявна копія диплому серії НОМЕР_2 від 30 червня 1993 р., яка підтверджує навчання ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) в період з 01 вересня 1992 р. по 30 червня 1993 р. в Професійно-технічному училищі №18 м. Вінниці за професією водій трамваю із вмінням виконувати слюсарні роботи.
Водночас, неможливість прийняти вкладиш до трудової книжки в якості документа про трудову діяльність ОСОБА_1 та відсутності підтверджуючих документів (довідок, архівних документів, тощо) про працевлаштування за спеціальністю протягом трьох місяців після закінчення нею навчання, унеможливлює зарахування позивачці періоду її навчання до спеціального стажу роботи. Однак, цей період правомірно зарахований відповідачем до загального стажу.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що:
позовна вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №045550029353 від 02 квітня 2025 р. підлягає задоволенню, і рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим;
позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати період роботи позивачки з 01.07.1993 по 31.12.1997 згідно вкладиша до трудової книжки задоволенню не підлягає, оскільки вкладиш без трудової книжки є недійним, а інших підтверджуючих документів позивачкою не надано;
позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати:
- період навчання з 01.09.1992 по 30.06.1993 до спеціального стажу задоволенню не підлягає, оскільки відсутні документи на підтвердження працевлаштування позивачки протягом трьох місяців за спеціальністю. Цей період підлягає зарахуванню до загального страхового стажу;
- період роботи водієм трамваю з 01.07.1993 по 14.10.1993 до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах задоволенню не підлягає, оскільки вкладиш без трудової книжки є недійним, а інших підтверджуючих документів позивачкою не надано;
- періоди роботи водієм трамваю з 04.11.1993 по 30.09.2003, з 01.10.2003 по 15.01.2007, 18.05.2011 по 26.03.2025 до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах підлягає частковому задоволенню, а саме - за даними згідно довідки Форми ОК-5, тобто з 1999 по 2007 роки.
Позовна вимога про зобов`язання здійснити призначення пенсії за віком на пільгових умовах з моменту настання права, тобто з 22 січня 2025 р. на підставі пункту «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 р. - задоволенню не підлягає внаслідок необхідності повторного розгляду зазначеної заяви позивачки, що і було обґрунтовано судом першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачка не позбавлена права в подальшому підтвердити спірні періоди роботи відповідними документами (довідками, архівними довідками, наказами по підприємству, тощо). 
Перебування одного із роботодавців позивачки в стадії ліквідації не є причиною неможливості отримання позивачкою документів. Слід зазначити, що позивачка не зверталась до жодного із підприємств-роботодавців, їх правонаступників чи архівних установ за оформленням та видачею документів на підтвердження періодів її роботи, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає частковому задоволенню, оскаржене рішення суду першої інстанції скасуванню в частині та з підстав, передбачених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, із прийняттям нового рішення у відповідній частині.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 р. в адміністративній справі №160/12985/25- скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 01 липня 1993 р. по 31 грудня 1997 р. до загального страхового стажу, а періоди роботи з 01 липня 1993 р. по 14 жовтня 1993 р., з 04 листопада 1993 р. по 30 вересня 2003 р., з 01 жовтня 2003 р. по 15 січня 2007 р., з 18 травня 2011 р. по 26 березня 2025 р. згідно вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 та період навчання з 01 вересня 1992 р. по 30 червня 1993 р. згідно диплому серії НОМЕР_2 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та ухвалити в цій частині нове рішення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди її роботи з 1999 по 2007 роки до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 р.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 р. в адміністративній справі №160/12985/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 січня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий