ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/11635/25 Справа № 212/8695/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Кривий Ріг
справа № 212/8695/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Остапенко В.О.
суддів – Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбенко Інна Василівна, на ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2025 року, яку постановлено суддею Козловим Д.О. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст ухвали складено 16 жовтня 2025 року, 

ВСТАНОВИВ:
В липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку квартири.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 26 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку квартири замінено неналежного відповідача, ОСОБА_3 , на належного - ОСОБА_2 .
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 жовтня 2025 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку квартири – до припинення перебування ОСОБА_2 в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбенко І.В., не погоджується з вищевказаною ухвалою суду, вважає її постановленою з порушенням норм матеріального права та незастосуванням норм процесуального права, тому просить ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 жовтня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що зупинення провадження у справі є грубим порушенням прав позивача ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю I групи, обмежує його доступ до правосуддя та утворює перешкоди в життєдіяльності позивача.
Зазначає, що оскільки відповідач ОСОБА_2 перебуває на службі у ЗСУ, його дохід суттєво вплине на розрахунок житлової субсидії, що значно погіршує стан співвласника-позивача, який, окрім пенсії у зв`язку із інвалідністю, не має інших доходів, крім того, зупиняється продаж квартири, оскільки покупці не бажають купувати квартиру із зареєстрованою іншою особою.
Також вважає, що відповідач має можливість подавати процесуальні документи, укладати цивільно-правові договори, видавати довіреності та фактично брати участь у розгляді справи, що підтверджує відсутність об`єктивної перешкоди для реалізації права на захист.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за довідкою від 27 липня 2025 року № 3873 військової частини НОМЕР_1 Міноборони України вбачається, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 23 травня 2025 року (а.с. 75).
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, встановив наявність імперативної підстави щодо необхідності зупинення провадження у даній справі через підтвердження проходження відповідачем по справі служби в лавах Збройний Сил України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.
Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.
Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого: з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.
До вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22.
Вказані висновки щодо застосування норми права до спірних правовідносин є, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права.
Тому факт залучення чи незалучення відповідача до виконання бойових завдань не впливає на вирішення цього питання.
Апеляційний суд враховує, що ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Судом встановлено, що починаючи з 23 травня 2025 року відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 75).
30 вересня 2025 року від ОСОБА_2 надійшла заява про зупинення розгляду цивільної справи № 212/8695/25, згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки останній знаходиться в лавах ЗСУ.
Отже, наведене підтверджує бажання (наміри) відповідача ОСОБА_2 як військовослужбовця вирішити питання про зупинення провадження у справі, а не про здійснення розгляду справи по суті пред’ явленого позову без його участі.
Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_2 щодо продовження розгляду справи, апеляційний суд вважає оскаржувану ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 жовтня 2025 року такою, що відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Разом з тим, скаржником не спростовано, що відповідач ОСОБА_2 вже не перебуває на військовій службі, а в повноваження суду не входить самостійне відшукування доказів на спростовування наданих сторонами доказів.
Розгляд цивільної справи, предметом позову якої є вимога про припинення права власності на частку квартири, у відсутності відповідача, який у зв`язку з проходженням військової служби не може прибути в судове засідання та висловити свою позицію щодо позову, призведе до порушення принципів рівності усіх учасників судового процесу та змагальності сторін.
Таким чином, обставини, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про зупинення провадження свідчать про наявність достатніх підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 251, 67, 375, 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбенко Інна Василівна, залишити без задоволення.
Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 жовтня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді