ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.02.2026	Справа № 910/11455/25	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОАРМАТУРА»
до Товариства з обмеженою відповідальністю « БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БАРЕЛЬЄФ» 
про стягнення 36 220,15 грн
Суддя Я.А.Карабань
Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось). 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОАРМАТУРА» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БАРЕЛЬЄФ» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 36 220,15 грн, з яких: 31 998, 84 грн основного боргу, 1 020, 02 грн 3%річних, 3 201, 29 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 16, 525, 526, 530, 625, 692 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за поставку товару за видатковими накладними, у частині своєчасної та повної оплати.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.
17.09.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/11455/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
22.10.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 35 220, 15 грн, з яких: 30 998, 84 грн основного боргу, 3 201, 29 грн інфляційних втрат, 1 020, 02 грн 3 % річних.
04.11.2025 від представника позивача, на виконання ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів та платіжні інструкції.
Що стосується заяви позивача про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідивши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог у частині, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема, положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, а тому приймає до розгляду вказану заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 68.
Однак, конверт із ухвалою про відкриття провадження в справі від 22.09.2025 був повернутий з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/11455/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Крім цього, суд зазначає, що згідно ст. 6 Господарського процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», чого останнім зроблено не було.
За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, між ним (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки, у спрощений спосіб, на виконання якого, позивачем у період з жовтня по грудень 2024 року було поставлено відповідачу товар на загальну суму 230 454, 84 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: 
- 28.10.2024 за видатковою накладною № КРЦ2-004278 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 156 023, 70 грн з ПДВ (а.с. 34), а саме: труба стальна (108х4 ДСТУ 8943:2019) в кількості 300 м, ціною без ПДВ - 348, 95 грн, сумою без ПДВ - 104 685, 00 грн; відвід сталевий 90° (Дн 108х4, безшовний) в кількості 14 шт., ціною без ПДВ - 385, 25 грн, сумою без ПДВ - 5 393, 50; труба стальна (76х3, 0 ДСТУ 8943:2019) в кількості 80 м, ціною без ПДВ - 187, 41 грн, сумою без ПДВ - 14 992, 80 грн; відвід сталевий 90° (Дн 76х3 DIN2605) в кількості 20 шт., ціною без ПДВ - 75, 56 грн, сумою без ПДВ - 1 511, 20 грн; трійник сталевий (76х76 (65х65)) в кількості 25 шт., ціною без ПДВ - 137, 49 грн, сумою без ПДВ - 3, 437, 25 грн.
- 28.10.2024 за видатковою накладною № К1-00039473 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 9 907, 68 грн з ПДВ (а.с. 34 на звороті), а саме: трійник сталевий (108х76 (100х65)) в кількості 10 шт., ціною без ПДВ -265, 84 грн, сумою без ПДВ -2 658, 40; забивний анкер (М 10/12х32(лат.)) в кількості 100 шт., ціною без ПДВ - 8, 12 грн, сумою без ПДВ - 812, 00 грн; кріплення д/труб (Ду 100 (109-119) М10) в кількості 100 компл., ціною без ПДВ - 31, 22 грн, сумою без ПДВ - 3 122, 00 грн; шпилька (М10х1000 DIN975 оцинк. кут різьби 60°) в кількості 50 шт., ціною без ПДВ - 33, 28 грн, сумою без ПДВ - 1 664, 00 грн.
- 22.11.2024 за видатковою накладною № КРЦ2-004774 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму на суму 49 186, 08 грн з ПДВ (а.с. 35), а саме: труба стальна (108х4 ДСТУ 8943:2019) в кількості 100 м, ціною без ПДВ - 359, 46 грн, сумою без ПДВ - 35 946, 00 грн; відвід сталевий 90° (Дн 76х3, безшовний) в кількості 40 шт., ціною без ПДВ - 126, 06 грн, сумою без ПДВ - 5 042, 40 грн.
- 11.12.2024 за видатковою накладною № К1-00046582 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 391, 88 грн з ПДВ (а.с. 35 на звороті), а саме: трійник сталевий (89х76(80х65)) в кількості 2 шт., ціною без ПДВ - 201, 80 грн, сумою без ПДВ - 403, 60 грн; відвід сталевий 90° (Дн 76х3, безшовний) в кількості 6 шт., ціною без ПДВ - 126, 05 грн, сумою без ПДВ - 756, 30 грн.
- 13.12.2024 за видатковою накладною № К1-00047149 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 13 945, 50 грн з ПДВ (а.с. 36), а саме: фланець сталевий ( Ду 80 (Ру=16) імп.) в кількості 4 шт., ціною без ПДВ - 270, 90 грн, сумою без ПДВ - 1 083, 60 грн; регулятор «Батерфляй» (Ду 65 (Ру=16, Т= -10..+120С) диск: чавун Walver) в кількості 1 шт., ціною без ПДВ - 719, 85 грн, сумою без ПДВ - 719, 85 грн; фланець сталевий (Ду 65 (Ру=16) імп.) в кількості 4 шт., ціною без ПДВ - 236, 20 грн, сумою без ПДВ - 944, 80 грн; труба стальна (76х3, 0 ДСТУ 8943:2019) в кількості 30 м, ціною без ПДВ - 235, 00 грн, сумою без ПДВ - 7 050, 00 грн; трійник сталевий (76х76 (65х65)) в кількості 6 шт., ціною без ПДВ - 134, 90 грн, сумою без ПДВ - 809, 40 грн; різьба сталева (Ду 50 К (імп.)) в кількості 16 шт., ціною без ПДВ - 17, 95 грн, сумою без ПДВ - 287, 20 грн; кран кульовий в-з (Ду 20 руч. Derkaliber Grand (10/80) Ру=40, Т= -20..+150 С; вода, пар, повітря) в кількості 4 шт., ціною без ПДВ - 181, 60 грн, сумою без ПДВ - 726, 40 грн.
Товар було прийнято відповідачем без зауважень та заперечень, що підтверджується підписом та печаткою останнього на зазначених вище видаткових накладних.
Відповідачем, у свою чергу, частково оплачено поставлений товар на загальну суму 199 456, 00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 317 від 30.10.2024 на суму 20 000, 00грн, №963 від 22.11.2024 на суму 49 186, 00 грн, №969 від 25.11.2024 на суму 10 000, 00 грн, № 972 від 26.11.2024 на суму 10 000, 00 грн, №987 від 28.11.2024 на суму 2 000, 00 грн, №983 від 28.11.2024 на суму 4 000, 00 грн, № 992 від 29.11.2024 на суму 5 000, 00 грн, №991 від 29.11.2024 на суму 4 000, 00 грн, №997 від 03.12.2024 на суму 10 000, 00 грн, №1003 від 05.12.2024 на суму 5 000, 00 грн, №1020 від 11.12.2024 на суму 1 270, 00 грн, №1031 від 13.12.2024 на суму 6 000, 00 грн, №1028 від 13.12.2024 на суму 5 000, 00 грн, №1044 від 17.12.2024 на суму 5 000, 00 грн, №1091 від 06.02.2025 на суму 5 000, 00 грн, №1191 від 18.06.2025 на суму 3 000, 00 грн, №1205 від 27.06.2025 на суму 2 000, 00 грн, №1217 від 15.07.2025 на суму 2 000, 00 грн, №911 від 28.10.2024 на суму 50 000, 00 грн, №1250 від 19.09.2025 на суму 1 000, 00 грн (а.с.15-33, 76).
12.02.2025 позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 7/25-п від 12.02.2025 про сплату заборгованості за поставлений товар, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №0407325422346, накладною АТ «Укрпошта» від 12.02.2025 №0407325422346 та фіскальним чеком від 12.02.2025 (а.с. 10)
Відповіді на зазначену вище претензію матеріали справи не містять.
З огляду на те, що відповідач своєчасно не розрахувався з позивачем за поставлений товар у повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь 30 998, 84 грн основного боргу, 1020, 02 грн 3% річних та 3 201, 29 грн інфляційних втрат.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України).
При цьому, відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Оскільки видаткові накладні № КРЦ2-004278 від 28.10.2024 на суму 156 023, 70 грн (а.с. 34), № К1 -00039473 від 28.10.2024 на суму 9 907, 68 грн (а.с. 34) , № КРЦ2-004774 від 22.11.2024 на суму 49 186, 08 грн (а.с. 35), № К1-00046582 від 11.12.2024 на суму 1 391, 88 грн (а.с. 35), № К1-00047149 від 13.12.2024 на суму 13 945, 50 грн (а.с. 36), містять найменування товару, кількість, ціну та суму, суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору поставки.
Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України).
У свою чергу, відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.
За приписами ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Враховуючи зазначене, суд встановив, що між сторонами було укладено договори поставки у спрощений спосіб.
Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем товару на загальну суму 230 454, 84 грн, відповідно до видаткових накладних, які підписані обома сторонами без зауважень.
Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
У розумінні наведеної норми, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.
Суд зазначає, що перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, у якій йдеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.
У свою чергу, як зазначалося вище, у матеріалах справи наявні підписані представниками обох сторін видаткові накладні, у яких визначені вартість фактично поставленого товару, а відтак з моменту підписання видаткових накладних відповідач був обізнаний про фактичний обсяг та вартість поставленого позивачем товару, і відповідно, про належну до сплати за поставлений товар суму коштів. 
Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на наведене, оскільки інший строк оплати товару сторонами у видаткових накладних встановлений не був, то відповідно до приписів ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідач був зобов`язаний оплатити поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто 28.10.2024, 22.11.2024, 11.12.2024, 13.12.2024 відповідно.
Відповідачем, у свою чергу, частково здійснено оплату за поставлений товар, а саме в загальному розмірі 199 456 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, які містяться у матеріалах справи (а.с. 15-33, 76).
Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, у якому визначена його заборгованість.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.
Суд розцінює часткові оплати відповідача, як визнання ним основного боргу.
Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача суми основної заборгованості за договором поставки в розмірі 30 998, 84 грн (230 454, 84 грн (сума поставленого товару) - 199 456, 00 грн (сплачено відповідачем)). Доказів її погашення, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 1 020, 02 грн 3% річних за загальний період з 31.10.2024 по 09.09.2025 та 3 201, 29 грн інфляційних втрат за загальний період з листопада 2024 року по липень 2025 року.
Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.
Перевіривши розрахунок 3 % річних, наданий позивачем у розмірі 1 020, 02 грн за загальний період з 31.10.2024 по 09.09.2025, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Також перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем у розмірі 3 201, 29 грн інфляційних втрат за загальний період з листопада 2024 року по липень 2025 року, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 30 998, 84 грн основного боргу, 1 020, 02 грн 3 % річних та 3 201, 29 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БАРЕЛЬЄФ» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 68, ідентифікаційний код 32657918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОАРМАТУРА» (04073, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 16-а, ідентифікаційний код 44721189) 30 998 (тридцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 84 коп. основного боргу, 1 020 (одну тисячу двадцять) грн 02 коп. 3 % річних, 3 201 (три тисячі двісті одну) грн 29 коп. інфляційних втрат та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань