ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/2288/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26 м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ЄДРПОУ 21910427) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (далі – відповідач), яким просить суд:
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № 071850006161 від 23 січня 2025 року «Про відмову у призначенні пенсії»;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на Заводі «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит» (код 14313814) з 24 вересня 1985 року по 28 березня 2001 рік в страховий стаж при призначенні пенсії;
4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з урахуванням періоду роботи на Заводі «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит» (код 14313814) з 24 вересня 1985 року по 28 березня 2001 рік.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 17 січня 2025 року звернувся із заявою до відповідача про призначення йому пенсії за віком. Однак, за наслідками розгляду прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.01.2025 №071850006161. Згідно рішення, до страхового стажу не було зараховані період роботи з 24.09.1985 року по 28.03.2001 рік, оскільки печатка не відповідає назві підприємства, дані про реорганізацію відсутні.
З даними діями відповідача позивач не погоджується, тому звернувся з даним позовом.
03 квітня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
17 квітня 2025 року представником відповідача, через систему «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та вважає їх безпідставними. Відповідач посилається на положення статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких право на призначення пенсії за віком залежить від досягнення встановленого віку та наявності необхідного страхового стажу. За даними Пенсійного фонду, страховий стаж позивача становить 20 років 03 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком у 60 років у 2025 році. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 24.09.1985 по 28.03.2001, оскільки надані документи містять невідповідності, зокрема печатка не відповідає назві підприємства, а відомості про його реорганізацію відсутні, що не дає можливості підтвердити зазначені періоди в установленому законом порядку.
Крім того, відповідач наголошує, що підтвердження страхового стажу здійснюється виключно на підставі вимог Закону №1058, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Постанови КМУ №637 та Порядку №22-1, а у разі відсутності або неналежності документів стаж може бути підтверджений лише за умови дотримання передбаченої процедури, зокрема шляхом надання додаткових документів або показань свідків. Також зазначається, що подані позивачем документи, зокрема паспорт, не відповідають формальним вимогам, оскільки відсканований не в повному обсязі. Відповідач вказує, що рішення щодо зарахування страхового стажу та призначення пенсії приймаються в межах дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду, з урахуванням поданих документів та вимог законодавства, а обраний позивачем спосіб судового захисту, на думку відповідача, не є ефективним та таким, що може призвести до поновлення порушеного права. 
Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 17 січня 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 січня 2025 року № 071850006161 у призначенні пенсії за віком йому було відмовлено з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому до страхового стажу не було зараховано період роботи з 24.09.1985 року по 28.03.2001 року, з мотивів того, що печатка в трудовій книжці не відповідає назві підприємства, а відомості про реорганізацію підприємства відсутні.
Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 05.11.1981 року, ОСОБА_1 , наказом від 24 вересня 1985 року його було прийнято на роботу до енергоділянки на посаду апаратника електролізу води. У подальшому, відповідно до наказу Фонду державного майна України у зв`язку з приватизацією, наказом № 3/39 від 29.03.1994 року завод «Стеатит» було перейменовано у відкрите акціонерне товариство «Стеатит», правонаступником якого на сьогодні є товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит». 28 березня 2001 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за згодою сторін, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Згідно із ст. 44 Закону №1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 24.09.1985 року по 28.03.2001 рік на заводі АТ «Стеатит» згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_3 , оскільки в трудовій книжці відтиск печатки при звільненні з 28.03.2001 року «Акціонерне товариство «Стеатит» не ідентифікується з назвою підприємства після перейменування з 29.03.1994 «Відкрите акціонерне товариство «Стеатит».
Суд враховує, що згідно п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року, та із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року № 412) (далі Інструкція) у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то», а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.
Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.
Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58, до трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
За вимогами пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як з`ясовано судом, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 , серед інших, зроблені наступні записи:
Завод «Стеатит»
№ 7 - 24.09.1985 прийнятий на роботу в енергоучасток апаратником електроліза води;
№8 - 15.07.1989 присвоєно 3-й розряд апаратчика елетроліза води згідно наказу №87 від 09.06.1989;
№9 - 29.03.1994 згідно з наказом фонду Держмайна у зв`язку з приватизацією завод «Стеатит» перейменований у відкрите акціонерне товариство «Стеатит», наказ №3/39 від 24.03.1994;
№10 – 28.03.2001 звільнений з роботи за згодою сторін, ст. 36 КЗпП України, наказ від 28.03.2001.
Приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом наведених вище положень надання вказаних документів з метою визначення права на пенсію необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.
В даному випадку, трудовою книжкою позивача повністю підтверджується його робота у спірний період, записи про прийняття та звільнення за періоди з 24.09.1985 року по 28.03.2001 року виконані відповідно до вимог Інструкції та мають всі необхідні реквізити: дати записів, номери та дати наказів, печатки та підписи посадових осіб.
Під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписом начальника відділу кадрів та скріплені печатками. При цьому, позивачу було відмовлено зарахувати до загального страхового стажу період роботи згідно вказаної трудової книжки, оскільки в записі роботи з 24.09.1985 року по 28.03.2001 року на заводі «Стеатит» при звільненні у трудовій книжці відтиск печатки не ідентифікується з назвою підприємства після перейменування з 29.03.1994 «Відкрите акціонерне товариство «Стеатит».
З цього приводу, суд зазначає, що відповідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 при вирішенні справи № 677/277/17.
Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд вказує, що невнесення до трудової книжки таких відомостей роботодавцем не може мати наслідком неврахування певного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи і ці записи є належними й допустимими доказами підтвердження її трудового стажу та будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо правомірності їх внесення не викликають.
Також суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.
Суд наголошує, що порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок).
Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт).
Пунктом 4.2 Порядку передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу, у разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
Згідно пункту 4.7 Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Доводи про недійсність паспорта через відсканування його не в повному обсязі в якості підстави для відмови у призначенні пенсії за віком, суд вважає необґрунтованими.
Згідно п. 1.8 п. 1 розділу 1 Порядку, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія…. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
Отже, відповідач мав письмово повідомити позивача про необхідність подання належним чином оформленої копії паспорту та особистого повідомлення заявника щодо нездійснення іншою державою пенсійних виплат, якщо вважав необхідність їх подання.
У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачем відомостей про роботу позивача у період з 24.09.1985 року по 28.03.2001 року носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства. Відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про перерахунок пенсії шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №071850006161 від 23.01.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовивши у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу, діяло неправомірно. Тому вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати відповідний період роботи до страхового стажу є підставними.
Як наслідок відповідача також належить зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, врахувавши при цьому вищевказаний період трудової діяльності.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд зазначає, що відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа
Таким чином, оскільки позов задоволено, на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26 м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ЄДРПОУ 21910427) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
3. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № 071850006161 від 23 січня 2025 року «Про відмову у призначенні пенсії».
4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 період роботи на Заводі «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит» (код 14313814) з 24 вересня 1985 року по 28 березня 2001 рік в страховий стаж при призначенні пенсії.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з урахуванням періоду роботи на Заводі «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит» (код 14313814) з 24 вересня 1985 року по 28 березня 2001 рік.
6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26 м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ЄДРПОУ 21910427) судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець