справа №176/3869/25
провадження №1-кп/176/153/26

В И Р О К
Іменем України

10 лютого 2026 р. м. Жовті Води Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню  ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м.Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, військовослужбовця військової служби призваного на військову службу за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , військовому званні «солдат», фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2025 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2025 року за №62025050010016461
за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , 

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби НОМЕР_1 , на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9,11,12,14, 16,127,128,129,130,199,216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1^4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно. припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 15.03.2025 не з`явився вчасно на службу з лікування до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , що розташована біля АДРЕСА_2 , а продовжив перебувати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 де з того часу проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, та був незаконно відсутній на службі по теперішній час.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю, пояснив, що після операції в березні 2025 року мав повернутися до військової частини, але не зробив цього, а направився додому в м.Жовті Води, де перебував до затримання. Про скоєне жалкує, зазначив, що більше таке не повториться.
Крім того, обвинувачений в судовому засіданні просив розгляд справи проводити в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Правильно зрозумів зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються. Посилання ОСОБА_3  не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. 
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд врахувати повне визнання вини його підзахисним, щире каяття та намір повернутись до військової служби. Враховуючи повне визнання вини його підзахисного та не оспорювання стороною захисту фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, вважав можливим розгляд даного кримінального провадження провести на підставі ч.3 ст.349 КПК України та обрати обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі
В постанові Об`єднаної Палати ККС ВС від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22 Верховний Суд зазначив, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового провадження, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд обмежився лише дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, встановивши всі обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Таким чином, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3  у вчиненні ним кримінального правопорушення за ст. 407 ч. 5 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні повністю. 
Дії ОСОБА_3  слід кваліфікувати за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини або місця служби, тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3  покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Зокрема, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимий. Також суд враховує особу обвинуваченого, який згідно наданих довідок на обліку у лікаря–психіатра та лікаря нарколога не перебуває. За місцем проживання та місцем служби характеризується посередньо. 

Обставини, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття.
Обставини, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання не встановлено.
Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого ОСОБА_3  до вчиненого, а також відсутність обставини, які обтяжують покарання, суд, вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде мінімальне покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі. На думку суду, саме такий розмір покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчинених ним кримінальних правопорушень і наслідками, які настали в результаті його вчинення. 
Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, вчинене до ухвалення вироку Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області від 10.10.2025 року, суд вважає необхідним при призначенні покарання застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України.
Речові докази та судові витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. 
На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком з покаранням, призначеним за вироком Жовтоводського міського судом Дніпропетровської області від 10.10.2025 року, остаточно призначити  ОСОБА_3  покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3  рахувати з 05.09.2025 року.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя Жовтоводського міського суду        
Дніпропетровської області       ОСОБА_6