ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 640/13832/19
адміністративне провадження № К/990/44222/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л., 
суддів: Блажівської Н.Є., Яковенка М.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року (суддя: Костенко Г.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року (судді: Ключкович В.Ю.,  Беспалов О.О., Вівдиченко Т.Р.) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

установив:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування: 
- податкових повідомлень рішень від 17.04.2019 №№ 0030194203, 0030214203, 0030224203;
- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 № Ф-132,
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.04.2019 № 0030234203.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч п.78.4 Податкового кодексу України (далі - ПК України) позивачу не було направлено копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Таким чином, проведення перевірки розпочалось раніше, ніж позивач міг отримати наказ про проведення перевірки. Своєю чергою, право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Вважає, що недотримання відповідачем таких норм податкового законодавства є самостійною підставою для задоволення позову.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року справу №640/13832/19 прийнято до свого провадження та також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року, у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати прийняті судами рішення й ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На обґрунтування вимог касаційної скарги заявник, в першу чергу, посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм п.42.2 ст. 42, п.78.4 ст. п.78 79.2 ст.79 ПК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 640/9016/20, від 26.09.2024 у справі № 600/6022/23-а, від 26.09.2023 у справі № 400/1664/21, від 19.11.2024 у справі №640/10280/20, від 16.05.2025 у справі № 140/2750/24 щодо порядку визначення дати, з якої платник податків вважається належним чином повідомленим про початок проведення податкової перевірки у відповідності до вимог ст. 42, 79 ПК України.
Також, на думку заявника касаційної скарги, суд першої інстанції необґрунтовано відніс дану справу до категорії малозначних і здійснив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Як наслідок, на думку позивача, розгляд справи відбувся без з`ясування усіх об`єктивно важливих обставин справи, що позбавило його права висловити свою позицію у спорі та надати до суду першої інстанції документи на підтвердження своїх доводів.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а оскаржувані рішення - ухваленими із дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Суди встановили, що ГУ ДПС у м. Києві на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст.79, п. 82.2 ст. 82 ПК України, пп. 13.1.2 п.13.1 ст.13. Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 у зв`язку з виявленим недостовірності даних, що містяться у податковій декларації за 2017 рік.
За результатами проведеної перевірки складено Акт від 27.02.2019 №467/26-15-42-03-30/3167311482.
На підставі Акту перевірки відповідачем винесено: податкові повідомлення-рішення від 17.04.2019 №№0030194203, 0030214203, 0030224203, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 № Ф-132 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.04.2019 № 0030234203.
Вважаючи вищеозначені податкові повідомлення - рішення, вимогу про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач провів документальну позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з дотриманням вимог податкового законодавства. Зазначив про належне повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки шляхом надсилання копій наказу та повідомлення про проведення перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення на відому контролюючому органу податкову адресу позивача, та документів, прийнятих за її наслідками. Констатуючи відсутність процедурних порушень, суд першої інстанції також окремо оцінив правомірність спірних рішень податкового органу, внаслідок чого дійшов висновку про відсутність правових підстав до їх скасування у судовому порядку.
Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та за наслідками апеляційного перегляду справи залишив його без змін, проте обмежився мотивами лише в частині дотримання податковим органом процедури проведення податкової перевірки. Окремо спірні правовідносини, які передували винесенню податковим органом оскаржуваних рішень судом не встановлювались та не аналізувались.
Згідно з частин першої, третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами ч. 2 ст. 30 КАС України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 КАС України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Таким чином, суд приймає справу до провадження та розпочинає розгляд справи спочатку відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії.
19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» № 3831-IX від 19.06.2024, яким у Кодекс адміністративного судочинства України, яким суттєво були змінені правила диференціації малозначних спорів у адміністративному судочинстві.
Так, відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 12 КАС України (тут та далі в редакції станом на 18.03.2025) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до п. 4 ч. 4 ст. 257 КАС України  за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб -підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 4 КАС України «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб» вживається у значенні - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відкриття провадження в адміністративній справі та її розгляд відбулись у 2019 календарному році, проте у 2025 році Полтавським окружним адміністративним судом справу №640/13832/19 було прийнято до свого провадження, внаслідок чого розгляд такої справи почався з початку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028,00грн.
Таким чином, на час прийняття справи до провадження Полтавським окружним адміністративним судом (18.03.2025) та обрання порядку позовного провадження (загальне або спрощене без виклику сторін), в якому розглядатиметься дана справа, прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 3028,00грн. Відтак, загальна сума грошових коштів, відповідно до якої адміністративний суд може розглядати справи за правилами спрощеного позовного провадження за участі фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців у 2025 році становить не більше 302 800,00грн (3028,00х100).
У даній справі позивач звернулась з позовом як фізична особа - підприємець та просив суд визнати протиправним та скасувати:
податкове повідомлення-рішення № 0030194203 від 17.04.2019 на суму 199 425,16грн.;
податкове повідомлення-рішення № 0030214203 від 17.04.2019 на суму 21 781,79грн;
податкове повідомлення-рішення № 0030224203 від 17.04.2019 на суму 97 012,50грн;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф-132 від 17.04.2019 на суму 49 145,54грн;
рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0030234203 від 17.04.2019 на суму 9 829,11грн.
Сукупний розмір податкового зобов`язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій складає 377 194,10 грн, що перевищує граничну межу у розмірі 302 800,00грн (3028,00х100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році), яка встановлена п. 4 ч. 4 ст. 257 КАС України, та є більшою законодавчої межі в розмірі 242 240,00грн (3028,00х80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році), яка встановлена п. 4 ч. 4 ст. 12 КАС України.
Також вказана сума перевищує межу, яка встановлена у п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України та визначає справи незначної складності для цілей КАС України, у тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 90 840,00грн. (3028,00х30).
Отже, даний спір щодо оскарження фізичною особою-підприємцем податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій на суму 377 194,10грн. згідно правил п. 4 ч. 4 ст. 12 та п. 4 ч. 4 ст. 257 КАС України не є справою незначної складності та має розглядатись за правилами загального позовного провадження.
За таких обставин суди розглянули у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
У зв`язку з неправильно обраним порядком позовного провадження, розгляд справи відбувся за відсутності будь-кого з учасників справи, сторони не були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання. Крім того, суди неповно дослідили зібрані у справі докази. Зокрема, не визначена дата, зазначена поштовою службою у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення від 11.02.2019 №0101127423440, яка згідно з абз. 6 п.42.4 ст. 42 ПК України є датою, з якої платник податків вважається таким, що належним чином ознайомлений із наміром податкового органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку.
Через розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін позивач в цілому був позбавлений можливості своєчасно звернути увагу суду на допущені контролюючим органом, на його переконання, порушення процедури щодо призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Вказані порушення процедури призначення та проведення перевірки, в свою чергу, вплинули на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведеним вимогам процесуального закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи наведене, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів встановила порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини четвертої статті 353 КАС України, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За наведених обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновків, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню повністю, із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                                              І.Л. Желтобрюх 
Судді                                                                                                    Н.Є. Блажівська
                                                                                                             М.М. Яковенко