Справа № 345/5179/25 
Провадження № 22-ц/4808/190/26 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Панасюк В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24 листопада 2025 року, постановлену в складі судді Кардаш О.І. в м. Калуші, у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», заінтересовані особи: заступник начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук Ольга Степанівна, ОСОБА_1 , на дії державного виконавця,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст вимог заяви
19.09.2025 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: заступник начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук Ольга Степанівна, ОСОБА_1 .
Зазначає, що 29.03.2016 Калуським міськрайонним судом прийнято рішення у справі № 345/2945/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №IFK0GK00000056 від 27.12.2006 станом на 28.05.2015 в сумі 449656,99 грн, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 становить 23371,53 доларів США. 06.07.2016 Калуським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 345/2945/15-ц. 18.07.2016 головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 51685700 (код доступу 9а0а73696е8д) з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
12.03.2025 представник банку звернувся до державного виконавця із заявою, у якій наголошував, що у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням (про що вказано у постанові Пленуму ВСУ № 761/12665/14-ц від 04 липня 2018 року).
05.09.2025 заступником начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук Ольгою Степанівною було встановлено, що борг, виконавчий збір та виконавчі витрати сплачено у повному обсязі та керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 51685700.
15.09.2025 представник АТ КБ «ПриватБанк» он-лайн ознайомився із матеріалами виконавчого провадження № 51685700, внесеними до Автоматизованої системи виконавчого провадження (за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua), зокрема з постановою державного виконавця від 05.09.2025 про закінчення виконавчого провадження. Вищевказану постанову стягувач не отримував.
Представником скаржника було встановлено, що відповідно до виписок по рахунках заборгованості стягнута рішенням Калуського міськрайонного суду заборгованість за кредитним договором боржником у повному обсязі не сплачена. Так, з виданого судом виконавчого листа № 345/2945/15-ц вбачається, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість у розмірі 449656,99 грн, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 становить 23371,53 доларів США. 12.03.2025 представник банку звертався до державного виконавця із заявою, в якій наголошував, що у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Закінчуючи виконавче провадження державний виконавець зазначив, що борг сплачено. Однак, державним виконавцем стягнення заборгованості було здійснено у гривнях, після чого виконавче провадження було закінчено.
Представник заявника зазначає, що державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями ч. 3 ст. 533 ЦК України, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті. Отже, під час виконавчого провадження виконання зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ зумовило невиконання судового рішення у повному обсязі.
Просить суд визнати постанову заступника начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук Ольги Степанівни від 05.09.2025 у виконавчому провадженні № 51685700 про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасувати таку постанову; направити виконавчий лист № 345/2945/15-ц (справа № 345/2945/15-ц) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № IFK0GK00000056 від 27.12.2006 станом на 28.05.2015 в сумі 449656,99 грн, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 становить 23371,53 доларів США, до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для подальшого стягнення боргу.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 24 листопада 2025 року в задоволенні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження №51685700 щодо примусового виконання виконавчого листа № 345/2945/15-ц, виданого 06.07.2016 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі № 345/2945/15-ц, відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу. Вважає таку ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
Виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 23371,53 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 28.05.2015 становило 449656,99 грн. Тобто, судом стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти саме в іноземній валюті, шо на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.
Таким чином, виконання за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 29.03.2016, мало здійснюватися в іноземній валюті.
Посилається на практику Верховного Суду про те, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 750/2000/18 (провадження № 61-38514св18), постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-u (провадження № 14-134ис18)).
Просить скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24.11.2025 та винести нову, якою задовольнити скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на постанову державного виконавця від 05.09.2025 про закінчення виконавчого провадження № 51685700 щодо примусового виконання виконавчого листа № 345/2945/15-ц, виданого 06.07.2016 Калуським міськрайонним судом у справі № 345/2945/15-ц.
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_1 – адвокат Іванів О.Б. подав відзив на апеляційну скаргу.
Вказав, що з матеріалів справи вбачається, що скаржник звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 28.07.2015 (згідно дати реєстрації вхідної кореспонденції) про стягнення заборгованості. У прохальній частині просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість розмірі 21371,53 доларів США, що за курсом НБУ на час звернення складає 449656,99 грн, за кредитним договором № IFK0GK00000056 від 27.12.2006.
За наслідками розгляду вищевказаного позову Калуським міськрайонним судом було постановлено заочне рішення від 06.08.2015, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 23371,53 доларів США, що за курсом НБУ становить 449656,99 грн., а саме: 19434,37 доларів США - заборгованість за кредитом; 1438,31 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 276 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 222,85 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 3654 грн. сплаченого судового збору. 3 вищевказаного вбачається, що Калуським міськрайонним судом 06.08.2015 було стягнуто з ОСОБА_1 в користь скаржника заборгованість в іноземній валюті.
Однак, своєю ухвалою від 27.08.2015 Калуський міськрайонний суд скасував вищевказане заочне рішення від 06.08.2015, і 29.03.2016 постановив нове рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнув із ОСОБА_1 в користь позивача заборгованість за кредитним договором № IFKOGK00000056 від 27.12.2006 в сумі 449656,99 грн., що за курсом НБУ 23371,53 доларів США, а саме: 408899,14 грн - заборгованість за кредитом; 30262,04 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 5807,04 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4688,76 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 3654 грн сплаченого судового збору.
Як вбачається із постановленого рішення, суд конкретизував розмір заборгованості в гривнях, і стягнув із ОСОБА_1 заборгованість в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» саме в національній валюті.
За наслідками примусового виконання такого рішення стягнення із ОСОБА_1 мало здійснюватися (і здійснювалося) в національній валюті – у гривні. Вищевказане рішення Калуського міськрайонного суду скаржник не оспорював, фактично погодився із рішенням суду про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості саме у національній валюті – гривні, а не в доларах США, як просив.
Згідно змісту виконавчого листа від 06.07.2016, виданого Калуським міськрайонним судом, примусове виконання стягнення із ОСОБА_1 допущене саме у гривнях. І саме цей виконавчий лист було пред`явлено до виконання. Скаржник ніяких заперечень при його пред`явленні до примусового виконання не заявляв.
Тому доводи про незаконність дій державного виконавця про закінчення виконавчого провадження безпідставні.
Норми права, на які покликається апелянт, підлягають до застосування саме в часі вирішення спору по суті при прийнятті рішення щодо валюти стягнення. Натомість, скаржник, оскаржуючи постанову державного виконавця про завершення виконавчого провадження, намагається змінити резолютивну частину рішення суду, що є неприпустимим на стадії виконання рішення. Адже в разі задоволення скарги, державний виконавець стягуватиме більшу суму грошових коштів у національній валюті (гривні), ніж та, яка зазначена у рішення суду.
Скаржник, оскаржуючи постанову державного виконавця про завершення виконавчого провадження, намагається таким чином отримати упущену вигоду внаслідок зміни «курсової різниці», що є неприпустимим. У постанові від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.
Просить ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24.11.2025 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 – адвокат Іванів О.Б. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів ухвалила розглядати справу за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – адвоката Іваніва О.Б., дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Калуського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 21371,53 долари США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 складає 449656,99 грн, за кредитним договором № IFK0GK00000056 від 27.12.2006 (а.с. 76-78).
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.08.2015 у справі № 345/2945/15-ц вищевказаний позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFK0GK00000056 від 27.12.2006 станом на 28.05.2015 в сумі 23371,53 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 становить 449656,99 грн, а саме: 19434,37 доларів США – заборгованість за кредитом, 1438,31 доларів США – заборгованість за процентами за користування кредитом, 276 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом, 222,85 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, та 3654 грн сплаченого судового збору (а.с. 79-80).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 27.08.2015 заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 06.08.2015 було скасовано, призначено справу до розгляду (а.с. 81-82).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.03.2016 у справі № 345/2945/15-ц вищевказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFK0GK00000056 від 27.12.2006 станом на 28.05.2015 в сумі 449656,99 грн, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 становить 23371,53 доларів США, а саме: 408899,14 грн – заборгованість за кредитом, 30262,04 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом, 5807,04 грн – заборгованість по комісії за користування кредитом, 4688,76 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, та 3654 грн сплаченого судового збору (а.с. 83-85).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15.12.2016 задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» та виправлено описку в тексті судового рішення Калуського міськрайонного суду від 29.03.2016 по справі № 345/2945/15-ц. А саме: замість вказаного розміру суми заборгованості - 23371,53 доларів США, зазначено - 21371,53 доларів США.
На виконання зазначеного рішення від 29.03.2016 Калуським міськрайонним судом 06.07.2016 видано виконавчий лист (а.с. 20-21), який було звернуто до виконання.
18.07.2016 головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 51685700 з виконання виконавчого листа № 345/2945/15-ц від 06.07.2016 (а.с. 22).
12.03.2025 АТ КБ «ПриватБанк» направило Калуському відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про зміну рахунку, зазначивши, що перерахування суми по вищевказаному рішенню суду в національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням, та стягнення слід проводити у доларах США (а.с. 23-24).
05.09.2025 заступником начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51685700 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»(фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с. 25-26).
Із вказаною постановою банк ознайомився 15.09.2025.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відмовляючи в задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні Калуського міськрайонного суду від 29.03.2016 у цій справі суд конкретизував розмір заборгованості саме в гривнях. Вищевказане рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржувало, в подальшому отримало виконавчий лист, який звернено до примусового виконання. При цьому, зі змісту виконавчого листа встановлено, що примусове виконання стягнення із ОСОБА_1 допущене саме в гривнях. Таким чином судом встановлено, що валютою стягнення боргу є національна гривня, що і визначено рішенням суду. Самостійно змінювати її не було жодних підстав. Отже державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень і закінчив виконавче провадження після стягнення з боржника суми, зазначеної в рішенні суду і у виконавчому документі. Питання щодо визначення суми еквівалентній на час виконання рішення не знаходиться в компетенції державного виконавця, який виконує рішення у відповідності до його резолютивної частини. В матеріалах справи та доводах представника АТ КБ «ПриватБанк» не міститься підстав, які б свідчили про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження.
Однак, апеляційний суд не погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
У статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першої статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах (див. постанови Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 207/3019/17 (провадження № 61-4142св24), від 10 грудня 2024 року в справі № 755/7196/22 (провадження № 61-12242св23)).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно з статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що 05.09.2025 заступником начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук О.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51685700 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Такі правові висновки викладені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).
З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір № IFK0GK00000056 від 27.12.2006 було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про надання кредиту в сумі 23000 доларів США, тобто в доларах США.
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 21371,53 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 складає 449656,99 грн (а.с. 76-78).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.03.2016, яке примусово державним виконавцем виконувалося, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 449656,99 грн, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 становить 23371,53 доларів США.
При цьому, апеляційний суд наголошує, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15.12.2016 було задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» та виправлено описку в тексті рішення Калуського міськрайонного суду від 29.03.2016. А саме: замість вказаного розміру суми заборгованості - 23371,53 доларів США, зазначено - 21371,53 доларів США.
Отже, кредитні відносини між сторонами виникли в доларах США, рішенням суду стягнуто кредит у доларовому еквіваленті, а боржник сплатив кредитору у 2025 році заборгованість в гривневому еквіваленті, визначеному у 2015 році.
У зв`язку з цим апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами представника боржника про те, що в резолютивній частині рішення суду, яке виконувалося, кредитна заборгованість визначена лише у гривні.
Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.
Схожі висновки містяться також в постановах Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 281/189/23 (провадження № 61-479св24), від 23 липня 2025 року у справі № 2-1374/11 (провадження № 61-5388св25).
Отже, державний виконавець прийшов до помилкового висновку, що виконання зобов`язання у гривнях за курсом НБУ станом на 2015 рік є правильним, та про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, зіоскаржуваною постановою від 05.09.2025 банк ознайомився 15.09.2025.
А Верховний Суд неодноразово наголошував, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004).
Отже, вказаний строк скаржником не пропущено.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та про відсутність підстав для задоволення скарги.
Разом з тим, що стосується вимоги скарги направити виконавчий лист № 345/2945/15-ц (справа № 345/2945/15-ц) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № IFK0GK00000056 від 27.12.2006 станом на 28.05.2015 в сумі 449656,99 грн, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 становить 23371,53 доларів США, до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для подальшого стягнення боргу, то така до задоволення не підлягає. Законом України «Про виконавче провадження» (ст. 26) передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Отже стягувач самостійно із заявою направляє виконавчий лист на виконання.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24 листопада 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково. Визнати незаконною та скасувати постанову від 05.09.2025 у виконавчому провадженні № 51685700, яка винесена заступником начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук Ольгою Степанівною, про закінчення виконавчого провадження № 51685700. В решті вимог скарги відмовити.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24 листопада 2025 рокускасувати, ухвалити нове судове рішення.
Скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», заінтересовані особи: заступник начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук Ольга Степанівна, ОСОБА_1 , на дії державного виконавця задовольнити частково.
Визнати незаконною та скасувати постанову від 05.09.2025 у виконавчому провадженні № 51685700, яка винесена заступником начальника відділу Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенчук Ольгою Степанівною, про закінчення виконавчого провадження № 51685700.
В решті вимог скарги відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:        О.О. Томин
Судді:         І.В. Бойчук
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 січня 2026 року.