П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5793/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П., 
судді – Джабурія О.В.,
судді – Вербицької Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Бульбою Н.О. у місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області) із вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо не поновлення пенсії, визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії від 20.12.2023 року № 156050021080;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області поновити виплату пенсії з 01.01.2001 року на вказаний банківський рахунок НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходу.
На обгартування позовних вимог зазначено, що 29.06.1994 року Позивачу призначено пенсію за віком та 19.07.2000 року Позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. На початку 2001 року Відповідачем було зупинено виплату Позивачу призначеної пенсії. У грудні 2023 року, представник Позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, звернувся до пенсійного органу із відповідною заявою про поновлення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції разом зі всіма необхідними оригіналами документами, проте спірним рішенням Відповідач відмовив Позивачу в призначенні пенсії. В свою чергу, з такою відмовою Позивач не погоджується та вважає неправомірною з огляду на те, що має право на поновлення виплату пенсії з 01.01.2001 року. При цьому, поновлення виплати пенсії має відбуватися із одночасним нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходу за весь час.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Позивача звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, сторона не погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення Позивачем порядку звернення до територіальних органів ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії. Вказує, що Позивач має право звертатися до Відповідача через представників, саме так як і з питань поновлення чи призначення пенсії (постанови Верховного Суду від 31.10.2019 року по справах № 160/7699/18, № 208/3325/17, від 05.02.2019 року по справі № 501/28/17). При цьому, відсутні вимоги щодо особистого звернення до Пенсійного фонду та заборона надсилання заяви поштою (постанови Верховного Суду від 20.02.2018 року по справі № 757/12134/14-а, від 17.07.2018 року по справі № 211/1789/17, від 18.09.2018 року по справі № 522/535/17, від 31.01.2019 року по справі № 520/9721/16-а, від 08.08.2019 року по справі № 426/7157/16-а, від 12.03.2019 року по справі № 441/1239/17).
Крім цього, судом першої інстанції не враховано відсутність чіткого механізму виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, і спірні правовідносини регулюються загальними нормами.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивач є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 23.02.2023 року (дійсний до 23.02.2033 року).
Відповідно до пенсійного посвідчення, з 29.06.1994 року Позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
19.07.2000 року Позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
Позивач стверджує, що починаючи з січня 2001 року виплату призначеної пенсії було зупинено.
У липні 2020 року представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком. До заяви додані такі документи: копія довіреності; копія посвідчення особи з перекладом на ім`я ОСОБА_1 , виданого Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 24.11.2013 року (дійсне до 19.11.2023 року); копія картки платника податків; копія трудової книжки; копія пенсійного посвідчення; заява про витребування пенсійної справи.
Рішення № 57/03-16 від 05.01.2021 року ГУ ПФУ в Херсонській області відмовило ОСОБА_1 у поновлені виплати пенсії, оскільки нею не дотримано встановленого Порядку № 22-1 звернення за поновленням пенсії та не надано оригінал паспорту громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання).
Крім того, у грудні 2020 року представник Скрипченко А.Ю. за довіреністю ОСОБА_2 повторно звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про поновлення пенсії, до якої додав: заяву про поновлення пенсії від 28.07.2020 року, копія довіреності; копія посвідчення особи з перекладом на ім`я ОСОБА_1 , виданого Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 24.11.2013 року (дійсне до 19.11.2023 року); копія картки платника податків; копія трудової книжки; копія пенсійного посвідчення; заява про витребування пенсійної справи.
У відповідь на вказану заяву ГУ ПФУ в Херсонській області листом від 12.01.2021 року за № 2100-0304-8/618 повідомлено представника ОСОБА_1 про прийняте пенсійним органом рішення від 05.01.2021 року № 57/03-16 про відмову у поновленні виплати пенсії з підстав не дотримання заявницею порядку подання та оформлення документів.
Вказане рішення пенсійного органу про відмову у поновленні виплати пенсії було оскаржено до суду, проте рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року по справі № 540/1429/21, яке 17.11.2021 року набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
При цьому, вказані вище обставини були встановлені судовим рішенням по справі № 540/1429/21, а відтак в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 за довіреністю Меламед В.Б. повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про поновлення ОСОБА_1 виплату пенсії за віком разом із додатками
Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 20.12.2023 року № 156050021080, відмовлено ОСОБА_1 у розгляді заяви від 15.12.2023 року на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Така відмова вмотивована тим, що Позивач особисто до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи не звертався, надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проте паспорт громадянина України не надано, а також відсутні документи про реєстрацію місця проживання в Україні на день звернення за призначенням пенсії.
Вважаючи таку відмову в Миколаївській області протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій Відповідача та відсутності підстав для поновлення Позивачу виплату пенсії за віком, оскільки Позивач звернувся до Відповідача із заявою щодо поновлення пенсії не особисто, а через свого представника, а також без документів про реєстрацію місця проживання, чим було порядок звернення до територіальних органів ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії. Також відмовлено в частині виплатити компенсацію втрати частини доходів з огляду на передчасність таких вимог, так як пенсію ще не нараховано.
Проте, колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції у зв`язку із допущенням порушень норм матеріального права та порушень норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з огляду на наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24 Конституції України).
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV).
За визначенням, наведеним в статті 1 Закону № 1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 51 Закону № 1058-ІV визначено, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Конституційний Суд України у рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
У пункті 3.3 цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Відповідно до приписів статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто від дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
Отже, Позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії за віком. Підстави для поновлення конституційного права на виплату пенсії виникли після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Згідно з частиною 2 статті 49 Закону № 1058-ІV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846; далі – Порядок № 22-1).
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії (пункт 1.5 Порядку № 22-1).
Таким чином, порядком передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні посилання на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року по справі № 757/12134/14-а.
Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (пункт 2.8 Порядку № 22-1).
За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку № 22-1).
Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 Порядку № 22-1).
Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (пункт 4.1 Порядку № 22-1).
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (пункт 4.3 Порядку № 22-1).
Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.
Згідно з частиною 2 статті 49 Закону № 1058-ІV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Як свідчить матеріали справи, уповноважений представник Позивача на підставі довіреності подав до Пенсійного фонду України заяву про поновлення пенсії з усіма необхідними документами.
З огляду на заяву представника Позивача до управління Пенсійного фонду України (форму та зміст заяви, а також додані до заяви документи, як і ким подано) та вимоги Закону № 1058-ІV, та Порядку № 22-1, заява оформлена відповідно до вимог закону, відповідає формі, встановленій додатком № 2 Порядку № 22-1 та не містить недоліків, що перешкоджали б її розгляду.
Проте, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , спірним рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 20.12.2023 року № 156050021080 було відмовлено ОСОБА_1 у розгляді заяви від 15.12.2023 року на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тобто, Відповідач не прийняв рішення про поновлення виплату пенсії чи про відмову в поновленні виплати пенсії, а відмовив у розгляді заяви від 15.12.2023 року на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», хоча ОСОБА_1 у своїй заяві від 15.12.2023 року просила не призначити їй пенсію за віком, а поновити виплату вже призначеної пенсії за віком.
Вказаними діями Відповідач допустив порушення вимог статті 45 Закону № 1058-ІV та приписів Порядку № 22-1, оскільки не розглянув заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії по суті, чим допустив протиправну бездіяльність, відтак спірне рішення Відповідача підлягає скасуванню.
Таким чином, позов в цій частині позовних вимог підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 20.12.2023 року № 156050021080.
При цьому, вимоги Позивача в іншій частині позову слід залишити без задоволення, як передчасні, оскільки, як встановлено колегією суддів, питання щодо поновлення Позивачу виплату пенсії за віком вирішено не було та з цього приводу не було прийнято будь-якого рішення.
Водночас, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Дискреційними є виключно повноваження відповідного органу, за яких він вправі діяти на власний розсуд обираючи з декількох правильних варіантів поведінки.
Статтями 80-85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.
Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст. 44-47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Як визначено п. 4.3 розділу IV Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Отже, правова категорія призначення пенсії використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця. А тому виданий ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня отримання їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Враховуючи, що під час розгляду цієї справи встановлено, що за результатами розгляду заява Позивача про поновлення їй виплату раніше призначеної пенсії, Відповідачем, який у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, не було прийнято аргументованого та вмотивованого рішення, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, Відповідача у справі, щодо не прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви Позивача від 15.12.2023 року про поновлення виплату пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів вважає, що для повного та ефективного захисту порушених прав Позивача необхідно зобов`язати Відповідача повторно розглянути заяву Позивача від 15.12.2023 року про поновлення їй виплату пенсії за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019, а також висновків суду, викладених у даному рішенні та прийняти рішення по суті заяви.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, проте суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення прозову, з яким колегія суддів категорично погодитись не може.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.
Засади розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.
Як визначено ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За результатами розгляду апеляційної скарги по даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення, у зв`язку з чим відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України необхідно здійснити новий розподіл судових витрат.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України встановлено загальні правила, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем за розгляд цієї справи було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 422, 40 грн., з яких за подачу адміністративного позову у розмірі 968, 96 грн., що підтверджується квитанцією № 8878-4755-1730-0831 від 05.07.2024 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 1 453, 44 грн., що підтверджується квитанцією № 0205-3615-1188-9551 від 05.12.2025 року.
Оскільки в межах цієї справи апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відтак судові витрати Позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає за доцільним відшкодувати Позивачу витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1 211, 20 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.12.2023 року про поновлення їй виплату пенсії за віком.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за № 156050021080 від 20.12.2023 року .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ 21295057) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 15.12.2023 року про поновлення їй виплату пенсії за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, а також висновків суду, викладених у даному рішенні та прийняти рішення по суті заяви.
В іншій частині позову – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ 21295057) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька