ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"15" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4558/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінов С.В., розглянувши матеріали за позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (вул. Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68600) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська стивідорна компанія" (вул. Євгена Чикаленка, 86,м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65104) про стягнення 582495,95 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 2, 5 ст. 252 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська стивідорна компанія" про стягнення 582 495,95 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2025 відкрито провадження у справі. Справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.
Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України до електронного кабінету.
27.11.2025 відповідач надав відзив на позов відповідно якому заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити позивачу у задоволення позову, з підстав зазначених у відзиві.
Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 98%, або до іншого розумного розміру на розсуд Суду
05.12.2025 позивач надав відповідь на відзив, з оцінкою правових обставин наданих Відповідачем, не погоджується та вважає твердження Відповідача незаконними, безпідставними та не обґрунтованими.
Позивач зазначає, що Відповідач необґрунтовано посилається на ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою передбачається що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачем не доведено зазначеними обставинами необхідність застосування даної норми закону, а саме, щодо значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.
Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи суд встановив.
Між Державним підприємством «Ізмаїльський морський торговельний порт» (далі Позивач або ДП «ІЗМ МТП» або Порт або Підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» (далі ТОВ «ОСК» або Відповідач або Клієнт) укладено Договір про надання послуг з перевалки вантажів № 27 КВ-П від 13.02.2024 (далі Договір № 27 КВ-П), якій діє до 31.12.2025, що зазначено у п. 3 Додаткової угоди № 2 до договору від 09.12.2024. 
За умовами предмету Договору № 27 КВ-П, Підприємство в порядку та на умовах, визначених договором зобов`язується за завданням Клієнта здійснити перевалку (навантажувально-розвантажувальні роботи (далі - НРР)) і зберігання експортних і транзитних вантажів Клієнта в номенклатурі і обсягах, визначених у Додатку № 1 до Договору, а також, за заявкою Клієнта, надає інші послуги, пов`язані з перевалкою і зберіганням вантажів, а Клієнт забезпечує завезення/вивезення вантажу до/з Підприємства і зобов`язується своєчасно оплатити Підприємству роботи (послуги). 
Відповідно до умов пп.2.3.2.1 п. 2.3.2 Договору № 27 КВ-П, Клієнт зобов`язується забезпечити пред`явлення до завезення вантажів на Підприємство водним транспортом, відповідно до підтвердженої Підприємством письмової заявки Клієнта, з комплектом перевізних документів (коносамент, маніфест), в яких вказані найменування, вага, марка, характеристики вантажу, підтверджені сертифікатом якості, кількості, специфікаціями, що додаються, та інших документів, що стосуються виконання вимог Державної екологічної інспекції України. 
Відтак, відповідно до умов договору ТОВ «ОСК» звернулося до ДП «ІЗМ МТП» з письмовою заявкою (Телефонограма № 262 від 07.06.2024) про завезення вантажу водним транспортом з наданням Коносаменту № 1 від 03.06.2024 (BILL OF LADING) та Маніфесту № 2024/01 від 03.06.2024 (CARGO MANIFEST). 
Відповідно до Телефонограми № 262 від 07.06.2024 та наданих документів на вантаж Клієнта, Підприємство погодило прибуття та обробку вантажу під найменуванням «кальцит», водним транспортом т/х «JAGUAR», у кількості 2700 тон. 
За умовами пп. 2.3.2.2 п. 2.3.2 Договору № 27 КВ-П, Клієнт зобов`язується надати Підприємству належним чином оформлені наряди (рознарядки) на відвантаження вантажів, засвідчені митним органом. 
На виконання умов договору, Клієнт надав Підприємству Рознарядку № 030 від 07.06.2024, засвідчену митним органом, про розвантаження вантажу під найменуванням «MARMARA CALCITE 20-50 КАЛЬЦИТ» у кількості 2700 тон. 
Згідно пп. 2.1.1.2 п. 2.1 Договору № 27 КВ-П, Підприємство зобов`язується здійснювати приймання вантажів від перевізника, вивантаження вантажів з вагонів і інших видів транспорту, документальне оформлення їх прийому відповідно до правил перевезень вантажів, що діють на цьому виді транспорту. Датою приймання вантажу Підприємством вважається дата оформлення приймального акта (експорт, транзит з вибуття), Генерального Акта розвантаження судна (імпорт, транзит з прибуття). 
Заявлений вантаж «MARMARA CALCITE 20-50 КАЛЬЦИТ» (далі – «Кальцит») у кількості 2700 тон, був взятий Підприємством в обробку під навантажувальні-розвантажувальні роботи з подальшим розвантаженням та прийняттям на відкритий склад ВПК «ДВР» ДП «ІЗМ МТП», що оформлено та підтверджено Генеральним актом № 63 від 07.06.2024. За даними цього акту прихід та вивантаження вантажу «Кальциту» у кількості 2700 тон розпочалося 07.06.2024 та закінчилося 09.06.2024, насипом зі зберіганням у Порту. 
Позивач зазначає, що на виконання умов договору, ТОВ «ОСК» з погодження митного органу надало ДП «ІЗМ МТП» рознарядки на вивезення вантажу «Кальциту» з території Підприємства, а саме: Рознарядка № 5 від 24.06.2024 на 250.000 тон; Рознарядка № 6 від 02.07.2024 на 350.000 тон; Рознарядка № 10 від 01.08.2024 на 250.000 тон; Рознарядка № 11 від 08.08.2024 на 15.000 тон; Рознарядка № 50 від 30.09.2024 на 124.000 тон; Рознарядка № 51 від 17.10.2024 на 25.000 тон; Рознарядка № 75 від 01.11.2024 на 250.000 тон; Рознарядка № 76 від 15.11.2024 на 220.000 тон; Рознарядка № 77 від 18.11.2024 на 50.000 тон; Рознарядка № 78 від 18.11.2024 на 150.000 тон; Рознарядка № 79 від 19.11.2024 на 30.000 тон; Рознарядка № 80 від 02.12.2024 на 300.000 тон; Рознарядка № 81 від 06.12.2024 на 125.000 тон; Рознарядка № 91 від 20.12.2024 на 300.000 тон; Рознарядка № 1 від 20.01.2025 на 100.000 тон.
Таким чином, Клієнтом було заявлено вивезення вантажу «Кальциту» з території Порту у загальній кількості 2 539.000 тон, з яких ДП «ІЗМ МТП» фактично обробило та перевантажило на транспортні засоби Клієнта у кількості 2 537,980 тон, з врахуванням вмісткості таких транспортних засобів. 
За виконання фактично обробленого вантажу, Підприємством було виставлено відповідні рахунки та Акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які оплачені Клієнтом у повному обсязі.
Виходячи з завезеного (прийнятого) вантажу та обробленого (вивезеного) з території Порту, на території складу ДП «ІЗМ МТП» залишок вантажу ТОВ «ОСК» склав 162,020 тони (2700 – 2537,98 тон = 162,020 тон). 
Відповідно до абз. 2 п. 3.5 Договору № 27 КВ-П, у разі не вивезення вантажу Клієнтом понад місяць, Клієнт щомісячно до 10-го числа кожного місяця, що йде за звітним, на підставі рахунків Підприємства оплачує вартість зберігання на складах Підприємства. 
Зазначена умова залишилася незмінною, згідно п. 2 Додаткової угоди № 2 від 09.12.2024, якою Сторони вносили зміни до п. 3.5 Договору.
Згідно п. 3.1 розділу 3 Додатку № 1 до Договору № 27 КВ-П та пп.3.1 розділу 3 Додатку № 1 Додаткової угоди № 2 від 09.12.2024 до договору, передбачено що Клієнт у встановлені Договором терміни оплачує Підприємству зберігання вантажів на відкритих складах Підприємства за ставками в доларах США/ за одну тону/ за одну добу, а саме: «Зберігання навалювальних вантажів на відкритому складі складає: 4 доби від дати прийому вантажу – безоплатне зберігання з 5 по 60 добу – 0,033, з 61 по 180 добу – 0,045, з 181 доби – 0,38 доларів США». 
Позивач зазначає, що з урахуванням діючих тарифів та знаходження вантажу «Кальцит» на відкритому складі Підприємства у кількості 162.020 тон з дати прийому (09.06.2024), ДП «ІЗМ МТП» було виставлено у 2025 році відповідні рахунки на оплату за надані послуги зі зберігання та інших послуг. В свою чергу Клієнт частину рахунків сплатив несвоєчасно, а частина рахунків залишилася неоплаченою. У зв`язку з чим, утворилася заборгованість за невиконання та неналежне виконання умов Договору № 27 КВ-П по оплаті, що підтверджено наступним.
Також позивач вказує, що за 2025 рік ДП «ІЗМ МТП» виставило рахунки та склало Акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (далі – Акт): - рахунок № 349/11 від 27.01.2025 на суму 72155,80 грн та Акт № 349/11 від 23.01.2025; - рахунок № 373/11 від 28.01.2025 на суму 960,00 грн та Акт № 373/11 від 23.01.2025; - рахунок № 564/11 від 31.01.2025 на суму 95790,80 грн та Акт № 564/11 від 31.01.2025; - рахунок № 972/11 від 28.02.2025 на суму 85878,68 грн та Акт № 972/11 від 28.02.2025; - рахунок № 1593/11 від 31.03.2025 на суму 94999,50 грн та Акт № 1593/11 від 31.03.2025; - рахунок № 2012/11 від 30.04.2025 на суму 92125,50 грн та Акт № 2012/11 від 30.04.2025; - рахунок № 2389/11 від 31.05.2025 на суму 95113,56 грн та Акт № 2389/11 від 31.05.2025; - рахунок № 2639/11 від 30.06.2025 на суму 92294,39 грн та Акт № 2639/11 від 30.06.2025; - рахунок № 2955/11 від 31.07.2025 на суму 95657,96 грн та Акт № 2955/11 від 31.07.2025; - рахунок № 3292/11 від 31.08.2025 на суму 94499,06 грн та Акт № 3292/11 від 31.08.2025; - рахунок № 3676/11 від 30.09.2025 на суму 91577,82 грн та Акт № 3676/11 від 30.09.2025.
Отже, позивач стверджує, що на підставі виставлених рахунків, ТОВ «ОСК» частково перераховувало грошові кошти, що підтверджено платіжними дорученнями: № 2265 від 22.01.2025 на суму 128762,59 грн, № 2404 від 29.04.2025 на суму 50 000,00 грн, № 2482 від 04.06.2025 на суму 100 000,00 грн, № 2545 від 02.07.2025 на суму 100 000,00 грн, № 2590 від 24.07.2025 на суму 20 000,00 грн, № 2769 від 16.10.2025 на суму 60 000,00 грн. Оплачені кошти Підприємство зараховувало почергово за першою датою виставленого рахунку з подальшим закриттям рахунків відповідно до надходження коштів. 
Відтак, зарахування відбулося у наступному порядку: за платіжним дорученням № 2265 від 22.01.2025 на суму 128 762,59 грн закрито рахунок № 349/11 від 27.01.2025 на суму 72 155,80 грн, рахунок № 373/11 від 28.01.2025 на суму 960,00 грн та частково рахунок № 564/11 від 31.01.2025 на суму 95 790,80 грн (за яким 40 144,01 грн залишок до сплати); за платіжним дорученням № 2404 від 29.04.2025 на суму 50 000,00 грн, закрито залишок у розмірі 40 144,01 грн. за рахунком № 564/11 від 31.01.2025 та частково закрито рахунок 972/11 від 28.02.2025 на суму 85 878,68 грн (за яким 76 022,69 грн залишок до сплати); за платіжним дорученням № 2482 від 04.06.2025 на суму 100 000,00 грн, закрито залишок 76 022,69 грн за рахунком 972/11 від 28.02.2025 та частково закрито рахунок № 1593/11 від 31.03.2025 н суму 94 999,50 грн (за яким 71 022,19 грн залишок до сплати); за платіжним дорученням № 2545 від 02.07.2025 на суму 100 000,00 грн, закрито залишок 71 022,19 грн за рахунком № 1593/11 від 31.03.2025 та частково закрито рахунок № 2012/11 від 30.04.2025 на суму 92 125,50 грн (за яким залишок до сплати 63 147,69 грн); за платіжним дорученням № 2590 від 24.07.2025 на суму 20 000,00 грн, закрито частину залишку за рахунком № 2012/11 від 30.04.2025 (за яким залишок до сплати 43 147,69 грн); за платіжним дорученням № 2769 від 16.10.2025 на суму 60 000,00 грн, закрито залишок 43 147,69 грн за рахунком № 2012/11 від 30.04.2025 та частково закрито рахунок № 2389/11 від 31.05.2025 на суму 95 113,56 грн (за яким залишок до сплати 78 261,25 грн). 
Інші рахунки залишені без оплати: рахунок № 2639/11 від 30.06.2025 на суму 92294,39 грн; рахунок № 2955/11 від 31.07.2025 на суму 95657,96 грн; рахунок № 3292/11 від 31.08.2025 на суму 94499,06 грн; рахунок № 3676/11 від 30.09.2025 на суму 91577,82 грн. 
Виставлені рахунки та Акти, щомісяця, на виконання умов договору, Підприємство направляло на електрону пошту та Укрпоштою за місцем знаходження Клієнта, що підтверджено відповідними роздруківками з електронної пошти та поштовими повідомленнями про вручення, які додано до кожного рахунку та Акту.
Позивач вказує, що ДП «ІЗМ МТП» з метою виконання договірних зобов`язань з боку ТОВ «ОСК», направляло на адресу Відповідача вимоги щодо оплати послуг за зберігання вантажу, а саме: Вимога на суму 132403,86 грн № 16/ГВР/07/204-25 від 31.03.2025, що підтверджено роздруківкою електронного направлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; Вимога на суму 105 360,96 грн № 16/ГВР/07/309-25 від 28.05.2025, що підтверджено роздруківкою електронного направлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; Вимога на суму 199851,75 грн № 16/ГВР/07/373-25 від 30.06.2025, що підтверджено роздруківкою електронного направлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; Вимога на суму 102360,80 грн № 16/ГВР/07/484-25 від 26.08.2025, що підтверджено роздруківкою електронного направлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; Вимога на суму 98176,52 грн № 16/07/1584-25 від 19.09.2025, що підтверджено роздруківкою електронного направлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; Вимога на суму 96906,84 грн № 16/07/503-25 від 07.10.2025, що підтверджено роздруківкою електронного направлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
ТОВ «ОСК» надіслало на адресу ДП «ІЗМ МТП» відповіді на вимогу № 16/ ГВР/07/204-25 від 31.03.2025 та вимогу № 16/ГВР/07/309-25 від 28.05.2025, якими підтверджено свої зобов`язання щодо вивезення залишку вантажу завезеного за Генеральним актом № 63 від 09.06.2024 та сплати основного боргу до кінця квітня 2025, червня 2025, після урегулювання питання щодо митної вартості товару та розмитнення залишку вантажу. 
У відповідності до пп. 2.3.8 п. 2.3 розділу 2 Договору № 27 КВ-П, Клієнт самостійно, без участі Підприємства, вирішує всі питання, пов`язані з митним оформленням вантажу, сертифікацією та дотриманням інших вимог контролюючих органів.
Таким чином, позивач вважає, що станом на момент подання цього позову, борг Відповідача перед Позивачем становить 452290,48грн.
Згідно пп. 4.1.1 п. 4.1 Договору № 27 КВ-П, Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором на умовах, викладених у договорі, і відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пп. 4.3.4 п. 4.3 Договору № 27 КВ-П, за порушення Клієнтом більш ніж на 15 (п`ятнадцять) робочих днів строків оплати, вказаних в договорі, Підприємство має право стягнути з Клієнта пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) робочих днів, Підприємство має право стягнути з Клієнта додатково штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості. Оплата пені і штрафу не звільняє Клієнта від обов`язку сплатити суму заборгованості.
У зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань за договором Позивачем було нараховано Відповідачу пеню в розмірі 60 022,36 грн, 7% штрафу в розмірі 54 760,35грн., 3% річних в розмірі 5 813,72 грн та інфляційні втрати в розмірі 9 609,04 грн.
Враховуючи вищевикладене, Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська стивідорна компанія" про стягнення 582 495,95 грн., з яких основний борг 452 290,48 грн, пеня 60 022,36 грн, 7% штрафу 54 760,35грн., 3% річних 5 813,72 грн, інфляційні втрати 9 609,04 грн.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).
За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. 
Судом встановлено, що між Державним підприємством «Ізмаїльський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» укладено Договір про надання послуг з перевалки вантажів № 27 КВ-П від 13.02.2024, якій діє до 31.12.2025, що зазначено у п. 3 Додаткової угоди № 2 до договору від 09.12.2024. 
За умовами предмету Договору № 27 КВ-П, Підприємство в порядку та на умовах, визначених договором зобов`язується за завданням Клієнта здійснити перевалку (навантажувально-розвантажувальні роботи (далі - НРР)) і зберігання експортних і транзитних вантажів Клієнта в номенклатурі і обсягах, визначених у Додатку № 1 до Договору, а також, за заявкою Клієнта, надає інші послуги, пов`язані з перевалкою і зберіганням вантажів, а Клієнт забезпечує завезення/вивезення вантажу до/з Підприємства і зобов`язується своєчасно оплатити Підприємству роботи (послуги). 
Клієнтом було заявлено вивезення вантажу «Кальциту» з території Порту у загальній кількості 2 539.000 тон, з яких ДП «ІЗМ МТП» фактично обробило та перевантажило на транспортні засоби Клієнта у кількості 2 537,980 тон, з врахуванням вмісткості таких транспортних засобів. 
Виходячи з завезеного (прийнятого) вантажу та обробленого (вивезеного) з території Порту, на території складу ДП «ІЗМ МТП» залишок вантажу ТОВ «ОСК» склав 162,020 тони (2700 – 2537,98 тон = 162,020 тон). 
За 2025 рік ДП «ІЗМ МТП» виставило рахунки та склало Акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (далі – Акт): - рахунок № 349/11 від 27.01.2025 на суму 72155,80 грн та Акт № 349/11 від 23.01.2025; - рахунок № 373/11 від 28.01.2025 на суму 960,00 грн та Акт № 373/11 від 23.01.2025; - рахунок № 564/11 від 31.01.2025 на суму 95790,80 грн та Акт № 564/11 від 31.01.2025; - рахунок № 972/11 від 28.02.2025 на суму 85878,68 грн та Акт № 972/11 від 28.02.2025; - рахунок № 1593/11 від 31.03.2025 на суму 94999,50 грн та Акт № 1593/11 від 31.03.2025; - рахунок № 2012/11 від 30.04.2025 на суму 92125,50 грн та Акт № 2012/11 від 30.04.2025; - рахунок № 2389/11 від 31.05.2025 на суму 95113,56 грн та Акт № 2389/11 від 31.05.2025; - рахунок № 2639/11 від 30.06.2025 на суму 92294,39 грн та Акт № 2639/11 від 30.06.2025; - рахунок № 2955/11 від 31.07.2025 на суму 95657,96 грн та Акт № 2955/11 від 31.07.2025; - рахунок № 3292/11 від 31.08.2025 на суму 94499,06 грн та Акт № 3292/11 від 31.08.2025; - рахунок № 3676/11 від 30.09.2025 на суму 91577,82 грн та Акт № 3676/11 від 30.09.2025.
На підставі виставлених рахунків, ТОВ «ОСК» частково перераховувало грошові кошти, що підтверджено платіжними дорученнями: № 2265 від 22.01.2025 на суму 128762,59 грн, № 2404 від 29.04.2025 на суму 50 000,00 грн, № 2482 від 04.06.2025 на суму 100 000,00 грн, № 2545 від 02.07.2025 на суму 100 000,00 грн, № 2590 від 24.07.2025 на суму 20 000,00 грн, № 2769 від 16.10.2025 на суму 60 000,00 грн. 
Оплачені кошти Підприємство зараховувало почергово за першою датою виставленого рахунку з подальшим закриттям рахунків відповідно до надходження коштів. 
Рахунок № 2639/11 від 30.06.2025 на суму 92294,39 грн, рахунок № 2955/11 від 31.07.2025 на суму 95657,96 грн, рахунок № 3292/11 від 31.08.2025 на суму 94499,06 грн, рахунок № 3676/11 від 30.09.2025 на суму 91577,82 грн. залишені без оплати.
Відповідач свої зобов`язання по сплаті основного боргу, не виконав в повному обсязі внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 452290,48 грн. яка підлягає стягненню.
Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 60022,36 грн та 7% штрафу в розмірі 54760,35грн.
Вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.
За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до приписів ст.1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно пп. 4.1.1 п. 4.1 Договору № 27 КВ-П, Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором на умовах, викладених у договорі, і відповідно до чинного законодавства України. 
Відповідно до пп. 4.3.4 п. 4.3 Договору № 27 КВ-П, за порушення Клієнтом більш ніж на 15 (п`ятнадцять) робочих днів строків оплати, вказаних в договорі, Підприємство має право стягнути з Клієнта пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) робочих днів, Підприємство має право стягнути з Клієнта додатково штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості. Оплата пені і штрафу не звільняє Клієнта від обов`язку сплатити суму заборгованості. 
Відтак, Позивач розраховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості з врахуванням несвоєчасно оплачених рахунків та неоплаченим рахункам.
Наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 60 022,36 грн та 7% штрафу в розмірі 54 760,35грн. підлягає задоволенню у повному обсязі
У зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань за договором Позивачем було нараховано Відповідачу 5056,24грн. - 3% річних та 14326,19грн.-індекс інфляції.
Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, на думку суду, здійснений належним чином тому сума стягнення 3% річних в розмірі 5 813,72 грн, інфляційні втрати в розмірі 9 609,04 грн. підлягають стягненню.
Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та не погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в розмірі 582 495,95 грн., з яких основний борг 452 290,48 грн, пеня 60 022,36 грн, 7% штрафу 54 760,35грн., 3% річних 5 813,72 грн, інфляційні втрати 9 609,04 грн.
Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 98%, або до іншого розумного розміру, суд зазначає наступне.
У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає про неможливість своєчасного вивезення вантажу у зв`язку з тривалим судовим процесом з митним органом. Що ключовим наслідком неможливості відвантаження товару стала неможливість реалізації (продажу) вантажу, що призвело до дефіциту обігових коштів та втрати клієнтської бази.
Клієнт самостійно, без участі Підприємства, вирішує всі питання, пов`язані з митним оформленням вантажу, сертифікацією та дотриманням інших вимог контролюючих органів, як передбачено у пп. 2.3.8 п. 2.3 розділу 2 Договору № 27 КВ-П. 
Отже, вирішення всіх питань пов`язаних з розмитненням, оформленням вантажу тощо у митному органі самостійно вирішується ТОВ «ОСК», що не може впливати на виконання договірних зобов`язань передбачених Договором № 27 КВ-П і не може слугувати звільненню від відповідальності за його невиконання та/або не належне виконання.
Крім того, спір між ТОВ «ОСК» та митним органом, який вирішувався у судовому порядку у судових справах № 420/20288/24 та № 420/37459/24 стосується лише визначенню митної вартості, а тому не міг впливати на рух вантажу (переміщення, реалізація тощо), який було випущено у вільний обіг. 
А тому, посилання Відповідача на неможливість своєчасного вивезення вантажу у зв`язку з тривалим судовим процесом не може братися до уваги та не спростовує невиконання ТОВ «ОСК» своїх зобов`язань за договором.
Позивач зазначає, що предметом спору є стягнення заборгованості за невиконання та неналежне виконання своїх договірних зобов`язань Відповідачем за договором. Позовні вимоги Позивача не містять вимог щодо стягнення збитків за невиконання договору та як наслідок нарахування штрафних санкції на суму збитків.
ДП «ІЗМ МТП» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України і віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015.
Отже, використання грошових коштів отриманих позивачем за Договором № 27 КВ-П та штрафних санкцій є захистом своїх законних прав з метою виконання покладених на ДП «ІЗМ МТП» завдань та функцій як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. 
Суд зазначає, що Відповідач необґрунтовано посилається на ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою передбачається що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачем не доведено зазначеними обставинами необхідність застосування даної норми закону, а саме, щодо значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.
Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір (подібний висновок міститься у п.6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 та постанови Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21). 
Неустойка (штраф, пеня) - грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частини 1, 2 ст.549 ЦК). 
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК). 
При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч.1 ст. 550 ЦК.
Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 
Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК).
Законодавець надав суду можливість зменшувати штрафні санкції, який, у свою чергу, має керуватися при вирішенні такого питання не лише принципом свободи договору, який полягає у можливості узгодити сторонами правочину різноманітні штрафні санкції, так і принципом справедливості, добросовісності та розумності (постанова Верховного Суду від 09.02.2023 у справі №922/4121/20). 
Зменшення штрафних санкцій на 98% про яку заявив Відповідач свідчить про порушення балансу інтересів сторін, оскільки Відповідач не зазначив та не довів поважність причин за якими ним не виконуються свої зобов`язання, а наявність судових процесів та неможливість реалізувати свій вантаж не можу слугувати підставою для звільнення від відповідальності за умовами договору. 
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 25.05.2022 у справі №910/19152/20. 
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та / або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. 
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 28.09.2022 у справі №916/2302/21. 
Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19 зазначив, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. 
У постанові від 25.05.2022 у справі №910/19152/20 Верховний Суд щодо вирішення питання про зменшення неустойки зазначив таке: вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.
З огляду на зазначене, суд вважає, що виходячи з матеріалів справи будь яких істотних та поважних причин, які б вказували на зменшення пені та штрафу Відповідачем не наведено, тому суд відмовляє відповідачу щодо зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 98%, або до іншого розумного розміру. 

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» (код ЄДРПОУ 42197434, м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86, 65104) на користь Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» (код ЄДРПОУ 01125815, м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, 68600) суму боргу у розмірі 582 495,95 (п`ятсот вісімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять грн 95 коп), з яких: основний борг 452 290,48 грн (чотириста п`ятдесят дві тисячі двісті дев`яносто грн 48 коп), пеня 60 022,36 грн (шістдесят тисяч двадцять дві грн 36 коп), 7% штрафу 54 760,35 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят грн 35 коп), 3% річних 5 813,72 грн (п`ять тисяч вісімсот тринадцять грн 72 коп), інфляційні втрати 9 609,04 грн (дев`ять тисяч шістсот дев`ять грн 04 коп).та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 989,95 грн (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн 95 коп).

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 15 січня 2026 р., у зв`язку з аварійними відключаннями енергопостачання у м. Одесі. спричиненими масованими ракетними обстрілами ворогом енергетичної інфраструктури України

Суддя С.В. Літвінов