ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2026 року  Справа № 903/25/25 (903/686/25) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Юрчук М.І. 

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:
позивача Марчука Г.В., адвоката, ордер на надання правничої допомоги серія АІ №2030335 від 20.10.2025
відповідача: Сакарінєн Л.В., адвоката, ордер на надання правничої допомоги серія АС №1154833 від 05.09.2025 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 09.09.25р. суддею Шум М.С. о 11:29 у м.Луцьку, повний текст складено 11.09.25р. у справі № 903/25/25 (903/686/25) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ВОЛИНЬТАБАК” в особі розпорядника майна товариства Демчана Олександра Івановича
до відповідача: ОСОБА_1 , місто Луцьк
про спростування майнових дій боржника шляхом визнання недійсним правочину та стягнення 36 000 000, 00 грн
в межах розгляду справи №903/25/25
за заявою Акціонерного товариства “Райффайзен Банк”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВОЛИНЬТАБАК” 
про банкрутство 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області №903/25/25 від 30.01.2025 відкрито провадження за заявою Акціонерного товариства “Райффайзен Банк” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВОЛИНЬТАБАК” про банкрутство.
Ухвалою суду 09.06.2025 затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів боржника.
03.07.2025 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ВОЛИНЬТАБАК” в особі розпорядника майна товариства Демчана Олександра Івановича до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:
Спростувати майнові дії по зарахуванню зустрічних однорідних вимог та визнати недійсним договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.12.2023, укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньтабак” (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями згідно з договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “АС-ОРТ” (код 13357502) від 14.12.2023 та договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “АВАНГАРД-ПЛЮС” (код 37655810) від 19.12.2023.
Спростувати майнові дії боржника та стягнути зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньтабак” (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) заборгованість у розмірі 36 000 000,00 (тридцять шість мільйонів) грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
14.12.2023 між ОСОБА_2 , як продавцем та ТОВ “Волиньтабак”, як покупцем укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРДПЛЮС”.
На підставі вказаного договору складено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною В`ячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1244, 1245.
Відповідно до п. 1 Акту приймання-передачі від 14.12.2023, ТОВ “Волиньтабак” прийняло від ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРДПЛЮС” в розмірі 90%, яка в грошовому еквіваленті становить 900,00 грн.
19.12.2023 прийняте рішення ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, оформлене протоколом №2/12-23 загальних зборів учасників, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною В`ячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1255, 1256.
Відповідно до п. 2.1 протоколу від 19.12.2023 затверджено внесок додаткового вкладу учасниками Товариства, а саме внесок учасника ТОВ “Волиньтабак” до статутного капіталу Товариства у розмірі 35 999 100,00 грн.
У період з 18.12.2023 по 19.12.2023 ТОВ “Волиньтабак” сплатило на користь ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” 35 999 100,00 грн у якості внеску в статутний капітал Товариства.
19.12.2023 між ТОВ “Волиньтабак” та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”.
На підставі вказаного договору складено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною В`ячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1257, 1258.
Відповідно до п. 1 акту приймання-передачі від 19.12.2023 ТОВ “Волиньтабак” передало ОСОБА_1 частку в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” в розмірі 90%, яка в грошовому еквіваленті становить 36 000 000,00 грн.
05.03.2024 ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ “Волиньтабак” 50 000,00 грн за частку у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, але 14.05.2024 зазначені кошти були повернуті ТОВ “Волиньтабак”, як помилково перераховані.
14.12.2023 між ОСОБА_1 , як продавець та ТОВ “Волиньтабак”, як покупець укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АС-ОРТ” згідно якого ОСОБА_1 передала ТОВ “Волиньтабак” частку у статутному капіталі ТОВ “АСОРТ” у розмірі 74%, яка в грошовому еквіваленті становить 37 000 000,00 грн.
У період з 24.06.2024 по 23.08.2024 ТОВ “Волиньтабак” перерахувало на користь ОСОБА_1 1 000 000,00 грн згідно договору купівлі-продажу частки (корпоратвних прав) в статутному капіталі від 14.12.2023.
30.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ “Волиньтабак” укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якого сторони зарахували зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями по договорам купівлі продажу часток у статутних капіталах ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” та ТОВ “АС-ОРТ”.
Станом на грудень 2023, в момент вчинення вищезазначених правочинів, у ТОВ “Волиньтабак” була наявна заборгованість на суму 163 621 768, 89 грн через яку відкрито провадження у даній справі про банкрутство, що підтверджується актом на 30.06.2024 звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами, укладеним між ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн” та ТОВ “Волиньтабак”.
Таким чином, розпорядник майна стверджує, що внаслідок комплексу майнових дій, боржник вивів активи у розмірі 36 000 000,00 грн на користь ОСОБА_1 , оскільки внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог боржник не отримав 36 000 000,00 грн та фактично втратив належні йому активи у формі корпоративних прав у вказаному розмірі. Як стверджує позивач, метою виведення активів було уникнення звернення стягнення цих коштів в інтересах кредитора.
Позивач також зазначає про те, що ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” є заінтересованою особою стосовно ТОВ “Волиньтабак” в розумінні Кодексу України з процедур про банкрутство з огляду на наступне:
1) у період з 15.12.2023 по 21.12.2023 ТОВ “Волиньтабак” входило до складу учасників ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, розмір частки статутного капіталу 36 000 000,00 грн, що відповідало 90%;
2) ОСОБА_2 був кінцевим бенефіціарним власником ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” у період з 27.09.2021 по 21.12.2023, коли вчинялись дії з виведення спірних коштів, та є учасником ТОВ “Роздрібні мережі” (код 40236345) з 24.07.2024 по сьогодні. У свою чергу, ТОВ “Роздрібні мережі” з 29.07.2016 по сьогодні є учасником ТОВ “Волиньтабак” (розмір частки 59 940 000 грн).
Крім того, ОСОБА_2 був директором Регіонального структурного підрозділу ТОВ “Волиньтабак” у м. Львові, що підтверджується довіреностями боржника від 21.12.2022 та від 21.12.2023.
Тобто, прослідковується заінтересованість ТОВ “Авангард-Плюс” стосовно ТОВ “Волиньтабак” через ОСОБА_2 та ТОВ “Роздрібні мережі”.
3) ОСОБА_3 , представник ТОВ “Волиньтабак” на підставі довіреності від 14.12.2023, який підписав акт приймання-передачі частки від 14.12.2023, акт приймання-передачі частки від 19.12.2023, протокол від 19.12.2023 був учасником ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” з 21.03.2012 по 05.05.2014 та з 13.09.2019 по 18.09.2019.
Позивач одночасно переконує суд про те, що ОСОБА_1 є заінтересованою особою стосовно ТОВ “Волиньтабак” в розумінні Кодексу України з процедур про банкрутство з огляду на наступне:
1) ОСОБА_1 з 21.12.2023 є учасником ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, а з 22.04.2024 його кінцевим бенефіціарним власником.
3) ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 мають спільні бізнес проекти, а саме були КБФ з 10.07.2020 по 09.02.2023 у ТОВ “Регіональний центр логістики та дистриб`юції”, з 27.05.2016 по сьогодні у ТОВ “АТП-ГАРАНТ”, з 10.06.2016 по 17.09.2024 у ТОВ “АС-ОРТ”.
ТОВ “АС-ОРТ” є заінтересованою особою стосовно ТОВ “Волиньтабак” в розумінні Кодексу України з процедур про банкрутство з огляду на наступне:
1) ТОВ “Волиньтабак” було учасником ТОВ “АС-ОРТ” з 15.12.2023 по 17.09.2024 (частка у розмірі 37 000 000,00 грн, що дорівнювала 74%);
2) ОСОБА_4 (КБФ боржника з 17.12.2020 по 24.07.2024) був учасником та КБФ ТОВ “АС-ОРТ” з 16.05.2005 по сьогодні;
3) ОСОБА_5 (учасник боржника з 29.09.2020 по сьогодні) був учасником та КБФ ТОВ “АС-ОРТ” з 29.09.2009 по сьогодні.
Відповідні відомості підтверджуються витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що додаються.
Таким чином, наявність групи взаємопов`язаних осіб вказує на очевидні ознаки “заінтересованості” ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” та ОСОБА_1 стосовно ТОВ “Волиньтабак”.
Розпорядник майна ТОВ “Волиньтабак” звертає увагу, що до 14.12.2023 у ТОВ “Волиньтабак” були відсутні будь-які зобов`язання та об`єктивна необхідність щодо входження до складу учасників ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”. Також, враховуючи існування в боржника багатомільйонної заборгованості перед ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн”, посадові особи ТОВ “Волиньтабак” мали б не вчиняти дій, які є завідомо збитковими для підприємства, зокрема щодо безпідставних і непотрібних видатків.
Проте, група заінтересованих осіб з метою зменшення активів боржника на групу заінтересованих осіб ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, ОСОБА_1 вчинили відповідні майнові дії.
Дії з виведення активів у розмірі 36 000 000,00 грн вчинено в період існування значної заборгованості перед первинним кредитором ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн”, яка конвертувалася у регресну вимогу від АТ “Райффайзен Банк”. Метою виведення активів було уникнення сплати боргу, що є очевидно неправомірною та недобросовісною поведінкою, яка свідчить про зловживання правом.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 09.09.2025 у справі №903/25/25 (903/686/25) позовну заяву задоволено повністю.
Спростовано майнові дії по зарахуванню зустрічних однорідних вимог та визнано недійсним договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.12.2023, укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньтабак” (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями згідно з договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “АС-ОРТ” (код 13357502) від 14.12.2023 та договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “АВАНГАРД-ПЛЮС” (код 37655810) від 19.12.2023.
Спростовано майнові дії боржника та стягнуто зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньтабак” (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) заборгованість у розмірі 36 000 000,00 (тридцять шість мільйонів) грн.
Стягнуто зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньтабак” (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) ОСОБА_6 4 844, 80 грн в повернення витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2025 по справі № 903/25/25 (903/686/25). 
Зазначає, що 30.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Волиньтабак» укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якого сторони зарахували зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями по договорам купівлі продажу часток у статутних капіталах ТОВ «АВАНГАРД-ПЛЮС» та ТОВ «АС-ОРТ».
Тобто станом на 30.12.2023 ОСОБА_1 боргувала ТОВ «Волиньтабак» суму в розмірі 36 000 000,00 грн за придбану частку в статутному капіталі «ТОВ «Авангард-Плюс», а ТОВ «Волиньтабак» боргував ОСОБА_1 суму в розмірі 37 000 000,00 грн. Відтак, оскільки у сторін існували взаємні вимоги на суму 36 000 000,00 грн, сторонами було прийнято рішення про укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якого сторони зарахували зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями по договорах купівлі продажу часток у статутних капіталах ТОВ «АВАНГАРД-ПЛЮС» та ТОВ «АС-ОРТ».
Договори купівлі-продажу часток, як у статутному капіталі ТОВ «Авангард- Плюс», так і в статутному капіталі ТОВ «АС-ОРТ» не визнані недійсними, неукладеними, позивач не посилається на їх фіктивний характер. Підставою, яку вважає розпорядник майна існуючою для стягнення з відповідачки суми в розмірі 36 000 000,00 грн є їх фраудаторність, в т.ч. договору про зарахування зустрічних однорідних вимог.
Вказує, що зобов`язання боржника по даному провадженню існували і перед ОСОБА_1 , вони є реальними, такими, що виникли на підставі реального правочину. Жодних доказів того, що сторони уклали договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АС-ОРТ» без реального наміру, а це означає, що такий правочин мав би мати ознаки фіктивності, - позивач не надає та не посилається на норми права щодо фіктивності правочину. Тому, вважає, що доводи арбітражного керуючого є безпідставними та такими, що не підтверджені жодними доказами по справі. Окрім того, не наведено взаємозв`язку, що укладення саме вказаних правочинів спричинило неплатоспроможність чи вплинуло на фінансовий стан банкрута. Адже ТОВ «Волиньтабак» натомість отримало також майнові права, зокрема корпоративні - частку в розмірі 74 % в статутному капіталі ТОВ «АС-ОРТ».
Корпоративні права - це права, які належать учаснику юридичної особи та визначають його участь у цьому суб`єкті господарювання. Сюди входять права на отримання частини прибутку, управління компанією, участь у голосуваннях, а також право на отримання частки майна в разі ліквідації компанії. Тобто ТОВ «Волиньтабак» набув у власність актив, що має грошову оцінку та відповідну вартість, а відтак, договір з його придбання є оплатним.
На думку скаржника, господарський суд не врахував висновки Верховного Суду від 09.02.2023 у справі №910/17629/18(910/12093/20), від 08.11.2022 у справі № 902/1023/19, від 30.10.2023 у справі №910/16754/21, від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, від 31.08.2021 у справі №914/2252/20, від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.
Крім того, на переконання відповідача рішення про зарахування зустрічних однорідних вимог приймалось сторонами з огляду на власні потреби юридичних осіб та цілком відповідало положенням ст.134 ГК України, яка встановлює, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд розпоряджається належним йому майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності. Таким чином, момент укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог та їх відповідність майновій основі господарювання свідчить про відсутність ознак їх фраудаторності.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 09.09.2025 по справі №903/25/25(903/686/25) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 09.09.2025 по справі №903/25/25(903/686/25) залишити без змін.
В судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 09.09.2025 по справі №903/25/25(903/686/25) залишити без змін.
Заслухавши пояснення представника скаржника та представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
31.01.2020 між АТ “Райффайзен Банк” та ТОВ “Волиньтабак” укладено Договір про надання гарантії №019/Д5-КБ/4/006 від 31.01.2020.
В рамках Договору про надання гарантії №019/Д5-КБ/4/006 від 31.01.2020 АТ “Райффайзен Банк” на підставі заяв ТОВ “Волиньтабак” надано такі банківські гарантії:
1) гарантія платежу №GRI0075LV20 від 03.02.2020 згідно якої Банк зобов`язувався виплатити АТ “Джей Ті Інтернешнл Компані Україна” 70 000 000,00 грн.
2) гарантія платежу № GRI0253LV22 від 21.12.2022 згідно якої Банк зобов`язувався виплатити на користь ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн” 142 500 000,00 грн.
14.12.2023 між ОСОБА_2 та ТОВ “Волиньтабак” укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРДПЛЮС”.
На підставі вказаного договору складено Акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною Вячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1244, 1245 (надалі - акт приймання-передачі від 14.12.2023, а. с. 70).
Відповідно до п. 1 Акту приймання-передачі від 14.12.2023 ТОВ “Волиньтабак” прийняло від ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРДПЛЮС” в розмірі 90%, яка в грошовому еквіваленті становить 900,00 грн.
19.12.2023 прийняте рішення ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, оформлене протоколом №2/12-23 загальних зборів учасників, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною Вячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1255, 1256 (надалі - Протокол від 19.12.2023, а. с. 71).
Відповідно до п.2.1 протоколу від 19.12.2023 затверджено внесок додаткового вкладу учасниками Товариства, а саме внесок учасника ТОВ “Волиньтабак” до статутного капіталу Товариства у розмірі 35 999 100,00 грн.
У період з 18.12.2023 по 19.12.2023 ТОВ “Волиньтабак” сплатило на користь ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” 35 999 100,00 грн у якості внеску в статутний капітал Товариства (а. с. 72).
19.12.2023 між ТОВ “Волиньтабак” та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”.
На підставі вказаного договору складено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро Іриною Вячеславівною, зареєстровано в реєстрі за №1257, 1258 (надалі - акт приймання-передачі частки від 19.12.2023, а.с. 73).
Відповідно до п. 1 Акту приймання-передачі від 19.12.2023 ТОВ “Волиньтабак” передало ОСОБА_1 частку в статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” в розмірі 90%, яка в грошовому еквіваленті становить 36 000 000,00 грн.
05.03.2024 ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ “Волиньтабак” 50 000,00 грн за частку у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” (а.с. 72). В свою чергу, 14.05.2024 ці кошти у зазначеній сумі були повернуті ТОВ “Волиньтабак”, як помилково перераховані (а.с. 74, 76).
Згідно з долученою до матеріалів справи відомістю щодо транзакції ТОВ “Волиньтабак” по рахунку товариства в ОТП Банк у період з 24.06.2024 по 23.08.2024 ТОВ “Волиньтабак” перерахувало на користь ОСОБА_1 1 000 000,00 грн згідно договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав) в статутному капіталі від 14.12.2023 (а.с. 72).
14.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ “Волиньтабак” укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АС-ОРТ” згідно якого ОСОБА_1 передала ТОВ “Волиньтабак” частку у статутному капіталі ТОВ “АСОРТ” у розмірі 74%, яка в грошовому еквіваленті становить 37 000 000,00 грн.
30.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ “Волиньтабак” укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 74 зворотній бік -75), згідно якого сторони зарахували зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями по договорам купівлі продажу часток у статутних капіталах ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” та ТОВ “АС-ОРТ”.
Позивач вважаючи, що наявні обставини, які свідчать про фраудаторність майнових дій (оспорюваного правочину) з виведення активів у розмірі 36 000 000,00 грн, внаслідок чого зменшилися активи ТОВ «Волиньтабак», з посиланням на ст. 42 КУзПБ звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 9 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у томі числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом.
Частиною 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Частина 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
- боржник уклав договір із заінтересованою особою;
- боржник уклав договір дарування.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція Верховного Суду
у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).
КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.
За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).
Розпорядник майна боржника правовою підставою заявлених вимог визначив приписи статті 42 КУзПБ.
В постанові від 15.07.2021 у справі № 927/531/18 КГС у складі ВС зазначив, що інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Верховний Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом.
Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Крім того, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство КГС ВС у постанові від 22.05.2024 по справі №924/408/21 (924/287/23) щодо “фраудаторності” правочину зазначає, що:
“ 70. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.
71. Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
77. З огляду на таке Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок апеляційного господарського суду про те, що укладення Договору-1 і Договору-2 не відповідає пункту 6 частини 1 статті 3 та частинам 3, 6 статті 13 Цивільного кодексу України, оскільки вони вчинені всупереч принципу добросовісності та внаслідок зловживання правом власності на шкоду кредиторам. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 по справі №910/16579/20 щодо визнання недійсними правочинів, вчинених з метою умисного порушення пропорційності задоволення вимог кредиторів боржника, дійшла наступних висновків:
“ 10.40.Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог “дружнього” кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.”
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.
До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника (див. висновки сформовані у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
У період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Отже, колегія суддів зауважує, що як убачається із матеріалів справи, наявні фактичні ознаки фраудаторності майнової дії про укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.12.2023.
Так, станом на грудень 2023, у ТОВ “Волиньтабак” існувала значна заборгованість перед первинним кредитором ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн” у розмірі 163 621 768, 89 грн, а станом на 30.06.2024 заборгованість збільшилася до 179 122 294,19 грн.
Відповідні обставини досліджено судом при відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ “Волиньтабак” за ініціативою кредитора - АТ “Райффайзен Банк”.
Згідно акту станом на 30.06.2024 звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами, підписаного між ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн” та ТОВ “Волиньтабак” убачається, що станом на 31.12.2023 сальдо (заборгованість) ТОВ “Волиньтабак” становила 163 621 768, 89 грн, яка станом на 30.06.2024 збільшилась до 179 122 294,19 грн. (а.с. 31-57).
Тобто, в ТОВ “Волиньтабак” була наявна значна заборгованість у період вчинення усього комплексу дій з виведення активів у розмірі 36 000 000,00 грн, зокрема на момент укладення оспорюваного правочину від 30.12.2023.
ТОВ “Волиньтабак” був обізнаний про те, що бенефіціар ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн” у разі не отримання оплати від принципала ТОВ “Волиньтабак” звернеться з вимогою до АТ “Райффайзен банк” про сплату грошової заборгованості принципала за гарантією платежу № GRI0253LV22 від 21.12.2022; а також про те, що у АТ “Райффайзен банк” виникне право на регрес щодо стягнення грошової заборгованості з боржника.
Крім того, судом апеляційної інстанції береться до уваги наступне:
1) у період з 15.12.2023 по 21.12.2023 ТОВ “Волиньтабак” входило до складу учасників ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, розмір частки статутного капіталу 36 000 000,00 грн, що відповідало 90%;
2) ОСОБА_2 був кінцевим бенефіціарним власником ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” у період з 27.09.2021 по 21.12.2023, коли вчинялись дії з виведення спірних коштів, та є учасником ТОВ “Роздрібні мережі” (код 40236345) з 24.07.2024 по сьогодні. У свою чергу, ТОВ “Роздрібні мережі” з 29.07.2016 по сьогодні є учасником ТОВ “Волиньтабак” (розмір частки 59 940 000 грн).
Крім того, ОСОБА_2 був директором Регіонального структурного підрозділу ТОВ “Волиньтабак” у м. Львові, що підтверджується довіреностями боржника від 21.12.2022 та від 21.12.2023.
3) ОСОБА_3 , представник ТОВ “Волиньтабак” на підставі довіреності від 14.12.2023, який підписав акт приймання-передачі частки від 14.12.2023, акт приймання-передачі частки від 19.12.2023, протокол від 19.12.2023 був учасником ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” з 21.03.2012 по 05.05.2014 та з 13.09.2019 по 18.09.2019.
4) ОСОБА_1 з 21.12.2023 є учасником ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, а з 22.04.2024 його кінцевим бенефіціарним власником.
5) ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 були КБФ з 10.07.2020 по 09.02.2023 у ТОВ “Регіональний центр логістики та дистриб`юції”, з 27.05.2016 по сьогодні у ТОВ “АТП-ГАРАНТ”, з 10.06.2016 по 17.09.2024 у ТОВ “АС-ОРТ”.
6) ТОВ “Волиньтабак” було учасником ТОВ “АС-ОРТ” з 15.12.2023 по 17.09.2024 (частка у розмірі 37 000 000,00 грн, що дорівнювала 74%);
7) ОСОБА_4 (КБФ боржника з 17.12.2020 по 24.07.2024) був учасником та КБФ ТОВ “АС-ОРТ” з 16.05.2005 по сьогодні;
8) ОСОБА_5 (учасник боржника з 29.09.2020 по сьогодні) був учасником та КБФ ТОВ “АС-ОРТ” з 29.09.2009 по сьогодні.
Відповідні відомості підтверджуються витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що наявні в матеріалах справи.
Таким чином, наявність групи взаємопов`язаних осіб вказує на ознаки фраудаторності оспорюваного договору про зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Суд апеляційної інстанції, також, погоджується із позицією розпорядника майна про доцільність та ділову мету вчинення зазначених вище майнових дій.
До 14.12.2023 у ТОВ “Волиньтабак” були відсутні будь-які зобов`язання та об`єктивна необхідність щодо входження до складу учасників ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”. Також, враховуючи існування в боржника заборгованості перед ТОВ “Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн”, посадові особи ТОВ “Волиньтабак” мали б не вчиняти дій щодо безпідставних видатків.
Проте, ТОВ “Волиньтабак” залучено до складу учасників ТОВ “АВАНГАРДПЛЮС” шляхом купівлі частки у статутному капіталі. На момент укладення договору купівлі-продажу частки від 14.12.2023 між боржником та ОСОБА_2 розмір придбаної частки 90%, яка в грошовому еквіваленті становить всього 900,00 грн. 
Подальші правочини та дії свідчать про відсутність економічної доцільності та вчинення дій щодо виведення грошових коштів, а саме прийняття рішення про збільшення розміру частки у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” з 900,00 грн до 36 000 000,00 грн.
19.12.2023 (через п`ять днів) прийнято рішення ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” про збільшення частки боржника у статутному капіталі до 36 000 000,00 грн, на виконання якого з 18.12.2023 по 19.12.2023 здійснені грошові внески на користь ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” на загальну суму 35 999 100,00 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що ТОВ “Волиньтабак” збільшив розмір частки у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, що у комплексі з наступними діями свідчить про намір зі зменшення активів боржника.
В подальшому, вчинено дії, спрямовані на виключення ТОВ “Волиньтабак” з учасників ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” без отримання грошового відшкодування за частку шляхом:
1) укладення між ОСОБА_1 та ТОВ “Волиньтабак” договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АС-ОРТ” від 14.12.2023, згідно якого боржник отримав від ОСОБА_1 частку у статутному ТОВ “АС-ОРТ” у розмірі 74%, яка в грошовому еквіваленті становить 37 000 000,00 грн. Слід вказати, що перед вказаною дією ТОВ “АС-ОРТ” збільшив частку статутного капіталу учасника ОСОБА_1 з 24 500 000,00 грн до 37 000 000,00 грн.
Тобто, у період з 14.12.2023 по 19.12.2023 боржник набуває зобов`язання щодо сплати значної суми за частки у статутних капіталах ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” (35 999 100,00 грн) та ТОВ “АС-ОРТ” (37 000 000,00 грн).
Боржник сплатив вартість частки у ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”. 
У свою чергу, щодо частки ТОВ “АС-ОРТ”, ТОВ “Волиньтабак” заборгувало ОСОБА_1 37 000 000,00 грн.
У подальшому, 30.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ “Волиньтабак” укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог згідно якого зараховано зустрічні однорідні вимоги між ОСОБА_1 та ТОВ “Волиньтабак” по зобов`язанням зі сплати часток у статутних капіталах ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” та ТОВ “АС-ОРТ”.
Отримана ТОВ “Волиньтабак” частка у ТОВ “АС-ОРТ” передана
- 19.12.2023 до ТОВ “ГРАНИТІНВЕСТ” у розмірі 17 000 000,00 грн;
- 17.09.2024 до ТОВ “Регіональний центр логістики та дистриб`юції” у розмірі 20 000 000,00 грн.
Таким чином, у ТОВ “Волиньтабак” була відсутня ділова мета щодо здійснення інвестиційної діяльності через ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, оскільки частка у розмірі 36 000 000,00 відчужена до ОСОБА_1 протягом тижня з моменту входження боржника у склад учасників ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”, фактично безоплатне відчуження частки у розмірі 36 000 000,00 грн на користь ОСОБА_1 одразу після прийняття рішення про збільшення частки до вказаного розміру.
Отже, внаслідок комплексу майнових дій, боржник вивів активи у розмірі 36 000 000,00 грн на користь ОСОБА_1 , оскільки внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог боржник не отримав 36 000 000,00 грн та фактично втратив належні йому активи у формі корпоративних прав у вказаному розмірі.
Оскільки, за оскаржуваним правочином ТОВ “Волиньтабак” фактично добровільно погасило наявну у нього заборгованість перед ОСОБА_1 за рахунок наявного у нього активу (корпоративних прав у ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС”), за умови наявності у боржника у той період іншого кредитора, строк виконання зобов`язань перед якими настав, зазначеним правочином завдано шкоди кредитору боржника, так як відповідними діями ТОВ “Волиньтабак” порушено пропорційність задоволення вимог кредиторів боржника у період, коли коштів для погашення вимог іншого кредитора у ТОВ “Волиньтабак” було недостатньо.
З огляду на вищезазначене, у разі задоволення позовної вимоги про спростування майнової дії шляхом визнання недійсним договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.12.2023, у ТОВ “Волиньтабак” є право на стягнення з ОСОБА_1 36 000 000,00 грн заборгованості по договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “АВАНГАРД-ПЛЮС” від 19.12.2023.
Враховуючи наведене вище та обставини, які свідчать про фраудаторність майнових дій (оспорюваного правочину) з виведення активів у розмірі 36 000 000,00 грн, внаслідок чого зменшилися активи ТОВ “Волиньтабак”, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог розпорядника майна боржника та задоволення позову повністю.
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 09.09.25 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 09.09.25 у справі № 903/25/25 (903/686/25) залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Волинської області від 09.09.25 у справі № 903/25/25 (903/686/25) залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, встановленому ст. 286-291 ГПК України.
4. Справу №903/25/25 (903/686/25) повернути до Господарського суду Волинської області. 

Повний текст постанови складений "14" січня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В. 

Суддя   Тимошенко О.М. 

Суддя   Юрчук М.І.