"28" січня 2026 р.

Справа №150/943/25
Провадження по справі №2/150/77/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року          Мазурівка
Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,
при секретарі Савковій С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і подальше збереження сім`ї є неможливим.
Позивач в судове засідання не з’явилася. Представник позивача – адвокат Поліщук О.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 23.12.2025 укладеного на невизначений термін, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію суду подано письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність його довірителя. Вимоги довірителя ОСОБА_1 підтримує на умовах, викладених в позовній заяві та просить розірвати шлюб. Заперечує проти задоволення клопотання відповідача щодо надання шестимісячного строку для примирення. Обгрунтовуючи своє заперечення проти надання сторонам строку для примирення, ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, скерувавши до суду клопотання про надання строку для примирення, оскільки, вважає, що їх сімю ще можливо зберегти. На його переконання подальше розірвання шлюбу буде суперечити як їхнім з позивачкою інтересам, так і ін8тресам їхніх малолітніх дітей.
Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 02 червня 2012 року у
відділі державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано – Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №31, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 02.06.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано – Франківської області.
В подружжя від даного шлюбу є двоє малолітніх синів – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19.08.2024 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано – Франківській області, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердженням чого є копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 05.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано – Франківської області.
Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Причиною розпаду сім`ї є те, що у подружжя розбіжні погляди на життя, ведення домашнього господарства, вирішення різного роду побутових та сімейних питань, несумісність характерів, стосунки між подружжям розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. За наведених обставин подальше перебування у шлюбних відносинах стало неможливим, шлюб існує лише формально.
При вирішенні клопотання відповідача ОСОБА_2 щодо надання сторонам шестимісячного строку для примирення судом враховується наступне.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).
Сім`я є первинним та основним осередком суспільства (ч.1 ст.3 Сімейного кодексу України).
Згідно ч.1 ст.29 Конституції України кожен має право на свободу. Свобода людини у сфері сімейних відносин – це право діяти (або не діяти) в межах, визначених законом, людина вільна у вирішенні питання шлюбу.
Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин (ч.2 ст.56 СК України).
При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24
Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.
Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 у справі № 605/434/18.
Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Частиною 7 статті 240 ЦПК України встановлено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити строк для примирення подружжя, який не може перевищувати шість місяців, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України.
Так, відповідно до ч.2 ст.111 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються.
Матеріалами справи підтверджено вчинення відповідачем ОСОБА_2 домашнього насильства.
Так, згідно постанови Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.06.2017 (справа № 347/1036/17) провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, - закрито у зв`язку із звільненням його від адміністративної відповідальності згідно ст. 22 КУпАП за малозначністю правопорушення та оголошено йому зауваження. В постанові зазначається, що правопорушник свою вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю. Вказаний факт підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення де зафіксовано місце, час, спосіб і обставини вчиненого, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вище зазначена постанова суду набула чинності 20.06.2017.
Згідно постанови Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2020 (справа №347/933/20) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито. В постанові зазначається, що ОСОБА_2 вину визнав, суду пояснив, що в майбутньому такого не вчинятиме. Вина ОСОБА_2 повністю підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення де зафіксовано місце, час, спосіб і обставини вчиненого; письмовим поясненням ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 насильства в сім?ї. Вище зазначена постанова суду набула чинності 09.06.2020.
Згідно постанови Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 (справа №347/2574/23) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано стягнення у виді штрафу – 170 (сто сімдесять) грн. В постанові зазначається, що правопорушник свою провину визнав. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №992294 від 10.09.2023р. встановлено, що 10.09.2023 року біля 18,30 год в м.Косів по вул. Ірчана Івано-Франківської області, ОСОБА_2 перебуваючи за місцем проживання, вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме виражався нецензурною лайкою в сторону дружини ОСОБА_1 . Даний факт також підтверджується рапортом працівника поліції письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.3) а також рапортом працівника поліції. Вище зазначена постанова суду набула чинності 23.10.2023.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст.82 ЦПК України).
Зазначені вище обставини, оскільки, відповідачем неодноразово вчинено домашнє насильство і закон виключає таку можливість задля безпеки жертви (в ланому випадку позивача ОСОБА_1 ). Надання часу на примирення у разі насильства порушує право на особисту недоторканність та суперечить ст. 24, 56 Сімейного кодексу України. 
Суд зауважує, що надання строку неможливе, оскільки насильство відповідача ОСОБА_2 підтверджено, та в разі надання строку на примирення, це порушуватиме право позивача ОСОБА_1 , як дружини, припинити шлюб.
З огляду на наведене, суд залишає без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання сторонам шестимісячного строку для примирення.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.
Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану, відповідно до статей 106 та 107 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Судом встановлено, що відносини в сім`ї ускладнились, вони не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально.
Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».
Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №1 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно п.10 вище зазначеної Постанови, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.
Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).
При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що у сторін різні погляди на життя на сімейні цінності, позивач не бажає проживати однією сім`єю, шлюб існує лише формально. Представник позивача – адвокат Поліщук О.В. наполягає на розірванні шлюбу.
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1 ст.64 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається із пункту 1.2 договору про надання правничої допомоги від 23.12.2025, укладеного між позивачем по справі ОСОБА_1 та адвокатом Поліщуком О.В., для виконання повноважень, передбачених цим договором, адвокат наділяється усіма процесуальними правами, в тому числі підписувати та подавати всі процесуальні та інші документи, заяви, скарги, клопотання, апеляційні та касаційні скарги та звернення і інтересах клієнта, змінювати підстави або предмет позову, укладати мирову угоду, знайомитися із матеріалами справи, витребовувати і отримувати документи та інші докази, подавати виконавчі документи до виконання, представляти інтереси під час виконавчого провадження, здійснювати та отримувати від імені клієнта платежі, необхідні для виконання покладених цим договором обов`язків.
З`ясувавши фактичні взаємини подружжя й дійсні причини позову, суд вважає, що спільне подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б як їх інтересам, так і інтересам малолітніх дітей, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України дає підстави для розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позовна заява містить волевиявлення позивачки залишити після розірвання шлюбу прізвище яке взято нею при реєстрації шлюбу – « ОСОБА_7 ».
При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок, про що свідчить квитанція №2.460856515.1 від 23.12.2025 (а.с. 1).
З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження ОСОБА_1 судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ст., ст. 105, 110, 112, 235 ч.8 СК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 113, 141, 206 ч.4, 223, 263 - 265, 274, 279, 280, 353-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задоволити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 02 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано – Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №31.
За вибором позивача залишити їй прізвище, яке взято нею при укладенні шлюбу, що розірвано – « ОСОБА_7 ».
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ:          Л.П. ЦИМБАЛЮК