Справа № 759/21796/25
2/134/89/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
07 січня 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.
з участю секретаря судового засідання Васільєвої Н.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

встановив:

17 вересня 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО ДС» (далі – ПрАТ «СК «АСКО ДС») звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2025 року цивільну справу № 759/21796/25 за позовом ПрАТ «СК «АСКО ДС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано за підсудністю до Крижопільського районного суду Вінницької області.
Дана справа надійшла до Крижопільського районного суду Вінницької області 13 листопада 2025 року.
Позов мотивовано тим, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року (справа № 761/45477/24) відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 4 ст. 130 КУпАП. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 12 листопада 2024 року о 17 годині 46 хвилин, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , в районі вул. Табірної, 46, в м. Києві здійснив зіткнення з автомобілем «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився та керував транспортним засобом не маючи водійського посвідчення.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача - водія автомобіля «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «АСКО ДС», яке 14 січня 2025 року сплатило в порядку регресу АТ «СК «ARX» - страховику потерпілого власника автомобіля «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , - страхове відшкодування в сумі 59104,14 грн. 
Позивач вказує, що ОСОБА_1 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому ПрАТ «СК «АСКО ДС» на підставі пп. 38.1.1 в) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 59104,14 грн. 
Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 14 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Ухвалою Крижопільського районного суду від 11 грудня 2025 року в зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи було відкладено на 07 січня 2026 року.
В судове засідання 07 січня 2026 року сторони не з`явилися.
У позовній заяві представник позивача – адвокат Богданов Є.В. просить розглянути справу у відсутності сторони позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. У встановлений судом строк відповідач не подав відзив на позов.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 07 січня 2026 року постановлено провести по справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом досліджено постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року (справа № 761/45477/24), якою встановлено, що 12 листопада 2024 року о 17 годині 46 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , в районі вул. Табірної, 46, в м. Києві, всупереч п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення із автомобілем «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.
Крім того, 12 листопада 2024 року о 17 годині 46 хвилин водій ОСОБА_1 в районі вул. Табірної, 46, в м. Києві, всупереч п. 2.5, 2.10 є) ПДР України, здійснив вживання алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за його участі до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, про що повідомив працівників поліції. На місці події у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), при цьому від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку останній відмовився.
Крім того, 12 листопада 2024 року о 17 годині 46 хвилин водій ОСОБА_1 , будучи раніше (протягом року) притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, всупереч п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , в районі вул. Табірної, 46, в м. Києві, не маючи права керування таким транспортним засобом.
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на п`ять років.
Вказана постанова набрала законної сили 04 лютого 2025 року. 
Слід зазначити, що згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної ст. 7 цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України «Про державну таємницю».
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Стороною позивача копія постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року у справі № 761/45477/24 надана у знеособленому вигляді, а ухвала Крижопільського районного суду від 11 грудня 2025 року про витребування у Шевченківського районного суду м. Києва належним чином завіреної копії вказаної постанови залишилась без виконання.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (12.11.2024) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «АСКО ДС» на підставі страхового полісу серії СА № 2893256, згідно якого ліміт за шкоду майну становив 160000 грн., франшиза - 0 грн.
09 січня 2025 року до позивача від АТ «СК «АРКС» надійшла заява про стягнення заборгованості в порядку регресу в сумі 110750,78 року, з якої вбачається, що пошкоджений в ДТП автомобіль «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований в АТ «СК «АРКС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № bm219a4k5 та за заявою страхувальника (ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС») АТ «СК «АРКС» оплатило ремонт вказаного автомобіля на суму, зазначену в рахунку ФОП ОСОБА_2 № БУ-00217 від 15.11.2024, згідно страхового акта № ARX4305629 від 19.11.2024 та платіжного доручення № 1099161 від 20.11.2024. 
Відповідно до ремонтної калькуляції № 1.003.24.0 від 15.11.2024 (зведені дані по розрахунку) вартість ремонту автомобіля «Subaru», д.н.з. НОМЕР_2 , становила 123056,42 грн., з яких: 16080 грн. – загальна сума вартості робіт, 20386,17 грн. – загальна сума фарбування, 86590,25 грн. – загальна сума запчастин, в тому числі малоцінні деталі на суму 1697,85 грн.
Страховим актом № 21/25 ГО від 13.01.2025 ПрАТ «СК «АСКО ДС» визнало заявлену АТ «СК «АРКС» подію страховим випадком та згідно платіжної інструкції № 3645 від 14.01.2025 перерахувало на користь АТ «СК «АРКС» 59104,14 грн. страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без ПДВ, які розраховано наступним чином: 84892,40 грн. – вартість запчастин * (1-0,7 фізичний знос) + 1697,85 грн. – малоцінні деталі = 27165,57 грн./1,2 (ПДВ) = 22637,97 грн. + 16080 грн. – вартість робіт + 20386,17 грн. – вартість фарбування. 
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до положень ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
На момент виникнення спірних правовідносин був чинним Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV), який регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Із положень статті 3 Закону № 1961-ІV слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Як передбачено статтею 22 Закону № 1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.
У відповідності до ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону № 1961-ІV).
Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до підпункту в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі, внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина заподіювача шкоди.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому (чи іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом № 1961-ІV.
Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону №1961-ІV, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого страхового відшкодування.
Однією з підстав настання регресної відповідальності заподіювача шкоди є відмова після дорожньо-транспортної пригоди від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Досліджені судом докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , внаслідок чого потерпілому ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС» завдано майнової шкоди. Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання з відшкодування цієї шкоди.
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «АСКО ДС».
Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку до позивача ПрАТ «СК «АСКО ДС» звернувся страховик потерпілої особи ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС» - АТ «СК «АРКС». На підставі даної заяви та наданих документів було складено страховий акт. 
В подальшому ПрАТ «СК «АСКО ДС» в порядку регресу здійснило виплату АТ «СК «АРКС» страхового відшкодування в розмірі 59104,14 грн. 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що ПрАТ «СК «АСКО ДС» на підставі підпункту в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV має право регресної вимоги про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, до ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АСКО ДС» слід стягнути в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 59104,14 грн.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копії договору про надання правової допомоги № 01/01-24 від 19.01.2024 року, укладеного між ПрАТ «СК «АСКО ДС» та адвокатом Богдановим Є.В., додаткової угоди від 30 грудня 2024 року та додатків № 1 та № 2 від 21 серпня 2025 року до цього договору. Розмір гонорару адвоката Богданова Є.В. за надання юридичних послуг щодо складання та подання позовної заяви ПрАТ «СК «АСКО ДС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу становить 6000 грн., які мають бути сплачені клієнтом не пізніше 30 днів з дня набрання чинності судовим рішенням за результатами розгляду справи по суті. 
Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., заявлений позивачем до відшкодування, є співмірним із обсягом наданих послуг, клопотання про зменшення цих витрат відповідач не заявляв.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що при поданні позову позивачем ПрАТ «СК «АСКО ДС» сплачено 3028 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 562 від 11.09.2025, і позов задоволено у повному обсязі, тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 59104,14 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч сто чотири гривні, 14 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» 3028 грн. судового збору та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 9028 грн. (дев`ять тисяч двадцять вісім гривень) судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО ДС», місцезнаходження: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 1В, код ЄДРПОУ 13494943.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Текст рішення складено 07 січня 2026 року.

Суддя: