РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №568/1473/25
Провадження №2/568/551/25

20 січня 2026 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
суддя Сільман А.О.
секретар судового засідання Саган В.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи №568/1473/25
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ
У вересні 2025 р. ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28966,59 грн..
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 07.05.2021 р. між сторонами підписано Договір № 304870-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов Договору, позивач надає позичальнику грошові кошти у розмірі 25 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 25000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що була вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).
16.05.2021 р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 304870-КС-001. Відповідно до умов якої, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 3000,00 грн.
24.07.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 304870-КС-001, якою узгоджено, що ТОВ «Бізнес позика»» надає позичальнику додатково кредит в сумі 25 000,00 грн.
30.11.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено Додаткову угоду № 3, якою внесли зміни в п. 1 Договору та виклали «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: до 22.02.2022 р.
Позивач належним чином виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти, проте відповідач порушив умови договору в частині повернення коштів та сплати процентів, в наслідок чого утворилася заборгованість в сумі 28966,59 грн., з яких: 6869,86 грн. тіло кредиту та 12096,73 грн. % відсотків.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив позовні вимоги, просив в позові відмовити. Зазначив, що позивачем не підтверджено факт виконання кредитного договору в частині надання відповідачу кредитних коштів в сумі 53000 грн. та додаткового кредиту в сумі 3000 грн., не доведено факт отримання права вимоги до відповідача. Разом з тим, стверджує, що позивач надав кредит в сумі 25000 грн., а не 53000 грн., що підтверджується кредитним звітом; відповідач здійснив оплату за кредитним договором в сумі 86180 грн.
Вважає, що позивачем безпідставно нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 12096,73 грн.
Наголошує, що позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості в період з 22.05.2021 р. по 22.05.2024 р., тоді як звернувся з цим позовом 09.09.2025 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що сторонами внесено зміни до Договору та узгоджено строк дії договору до 08.0.2022 р.. Оскільки, в Україні діє воєнний стан, перебіг позовної давності зупиняється та продовжується на строк дії такого стану, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.
Наголосив, що він виконав належним чином умови договору та перерахувало на вказаний відповідачем рахунок грошові кошти.

Ухвалою від 11.09.2025 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалами від 11.11.2025 р., 16.12.2025 р. розгляд справи відкладено.
В судове засідання сторони не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.
Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
За таких обставин, з урахуванням положень статті ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2021 р. ОСОБА_1 та ТОВ "Бізнес Позики" підписали Пропозицію укласти Договір (оферту) про надання кредиту та Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 304870-КС-001 (а.с.26, 27).
07.05.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 304870-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 25).
Відповідно до п. 1 Договору, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 25000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту строк, на який надається кредит - 16 тижнів, процентна ставка в день 0,78622000; загальний розмір наданого кредиту 25000 грн., термін дії Договору до 27.08.2021 р.
Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору до 27.08.2021 р.
В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, яким передбачено сума ліміту 28000 грн., строк кредитування 104 дні, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом та порядок повернення кредиту (а.с. 28-29).
На виконання умов Кредитного договору, позивачем перераховано на вказаний відповідачем рахунок грошові кошти в сумі 25000 грн. (а.с. 51).

16.05.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 304870-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронним повідомленням, підписану у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 30).
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1, кредитодавець та позичальник підтвердили, що станом на 16.05.2021 р. сума неповернутого позичальником кредиту відповідно до Договору №304870-КС-001 становить: 25000 грн; сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом становить 1965 грн; сума нарахованої та несплаченої комісії становить 3750 грн.
Пунктом 2 Додаткової угоди Кредитодавець та Позичальник домовились, що після укладення цієї Додаткової угоди: кредитодавець, на умовах викладених в Договорі, додатково надає, а Позичальник додатково отримує та зобов`язується повернути додатковий кредит в сумі 3000 грн.
Після надання Додаткового кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту та додаткового кредиту складатиме 28000 грн. 
На дату укладення цієї Додаткової угоди нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, а також нарахована та несплачена комісія вносяться до графіку платежів та підлягають сплаті відповідно до графіку платежів. Після укладення цієї Додаткової угоди та надання Додаткового кредиту загальний розмір наданого кредиту становить: 28000 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 49274,35 грн.
На виконання умов Додаткової угоди №1, позивачем перераховано на вказаний відповідачем рахунок грошові кошти в сумі 3000 грн. (а.с. 53).

24.07.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 304870-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронним повідомленням, підписану у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 35).
Пунктом 1 Додаткової № 2 кредитодавець та позичальник підтвердили, що станом на 24.07.2021 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 10288,98 грн.
Кредитодавець та Позичальник домовились, що після укладення Додаткової угоди №2: кредит збільшується на 25000 грн. та кредитодавець на умовах викладених у Договорі, збільшує суму Кредиту, а позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит збільшений на 25000 грн. у строки та на умовах викладених Договором.
Пунктом 2.2 Додаткової Угоди № 2 після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту складатиме 35288,98 грн., продовжено строк кредитування на 134 дні до 08.01.2022 р. 
На виконання умов Додаткової угоди №2, позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 25000 грн. (а.с. 52).

Додатковою угодою № 3 від 30.11.2021 р. сторони підтвердили наявність заборгованості позичальника перед кредитором станом на 30.11.2021 р. в розмірі 16869,86 грн., що включає суму кредиту 16869,86 грн., проценти за користування кредитом 2455,81 грн.
Сторони узгодили, що орієнтовна загальна вартість наданого кредиту в частині заборгованості становить 26888,89 грн., орієнтовна реальна процентна ставка 3538,89 % (а.с. 43).
Сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом в наступному розмірі з 30.11.2021 р. по 14.12.2021 р. (включно) 0,78622% в день, з 15.12.2021 р. 0,78622% в день.
Сторони домовились внести зміни до Договору та та визначили термін дії Договору до 22.02.2022 р., строк кредиту 292 дні (п. 4, 5).

Договір про надання кредиту та Додаткові угоди до нього підписані відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту № 304870-КС-001 та Додаткових угод до нього виконало належним чином, перерахувала на вказаний відповідачем рахунок грошові кошти в сумі 53000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про перерахунок коштів (а.с. 51-53).
Крім того, відповідно до інформації АТ КБ "Приват Банк" від 16.12.2025 р. на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку здійснено перекази: 07.05.2021 р. в сумі 25000 грн., 24.07.2021 р. в сумі 25000 грн., 16.05.2021 р, в сумі 3000 грн. (а.с. 147).
Проте, відповідач свої зобов`язання за Договором № 304870-КС-001 належним чином не виконав, лише часткового сплатив кредитні кошти та проценти за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 28966,59 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У статті 3 вказаного Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Отже, із змісту вищенаведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).
Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем, у тому числі додаткові угоди №1, №2, №3, підписано шляхом накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків у визначений договором строк.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач виконав належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти в загальній сумі 53000 грн.
Відповідач користувався кредитними коштами та частково виконав взяті на себе зобов`язання в частині сплати тіла кредиту та відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем по тілу кредиту в сумі 16869,86 грн.. 
Крім того, суд враховує, що Додатковою угодою № 3 від 30.11.2021 р. сторони підтвердили, що заборгованість ОСОБА_1 до Договору № 304870-КС-001 станом на 30.11.2021 р. складає 16869,86 грн.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині погашення тіла кредиту в сумі 16869,86 грн. по Додатковій угоді № 3 від 30.11.2021 р.

Відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів в сумі 53000 грн.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного у суду у Постанові від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 дійшов висновку, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
У разі не погодження щодо здійснення операцій з грошовими коштами, відповідач міг надати виписки по своєму рахунку для спростування перерахунку коштів. Однак, будь-яких належних доказів для спростування позивних вимог відповідачем не надано.
В матеріалах справи містяться меморіальні ордери, з яких вбачається, що на виконання умов Договору №304870-КС-001 в рахунок погашення заборгованості по тілу кредита та відсотків, відповідачем сплачено всього 86180 грн. (а.с. 117-126).
ОСОБА_1 не спростував відсутність в нього обов`язку щодо повернення кредитних коштів, а також не довів, що такі йому не надавались в користування.
Оскільки сам факт укладення Договору кредиту відповідачем не заперечується, відповідно доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору, суд вважає необгрунтованими.
Враховуючи, вказане суд вважає, що матеріали справи в сукупності підтверджують факт виконання позикодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме – перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача, номер якої повідомив кредитодавцю сам відповідач.
А відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 16869,86 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані у межах строку дії договору, який був установлений умовами договору та додатковими угодами до 22.02.2022 р.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У Додатковій угоді № 3 сторони встановили процентну ставку за користування кредитом в наступному розмірі з 30.11.2021 р. по 14.12.2021 р. (включно) 0,78622% в день, з 15.12.2021 р. 0,78622% в день.
Пунктом 6 Додаткової угоди № 3 сторони домовились викласти новий графік погашення кредиту до 22.02.2022 р.
Як вбачається з нового графіку платежів, якщо Позичальник сплачує заборгованість без порушень з повним дотриманням платежів визначеного графіку, дійсно треба було б сплатити проценти у загальній сумі 10019,03 грн. несплачених процентів, оскільки у такому випадку з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти має зменшуватись.
З матеріалів справи вбачається, що після підписання Додаткової угоди № 3 відповідачем в рахунок погашення заборгованості по відсоткам сплачено 2990 грн., в іншій частині зобов`язання не виконані.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування кредитом у розмірі 12096,73 грн. нараховані за відсотковою ставкою в межах дії Договору, з урахуванням продовження строку згідно Додаткових угод, а саме з 07.05.2021 р. по 22.02.2022 р. 
Здійснив розрахунок відсотків, враховуючи здійснені відповідачем проплати, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 12096,73 грн. відсотків.
Суд звертає увагу відповідача на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 не є релевантними для обставин цієї справи, оскільки у даній справі проценти за користування кредитом не нараховувались після закінчення строку дії кредитного договору та не заявлялись до стягнення у позовних вимогах.

Відповідач просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Судом встановлено, що умовами кредитного договору з врахуванням додаткових угод передбачено, що відповідач зобов`язаний виконати договірні зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом в строком до 22.02.2022 року.
Суд враховує, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан, який тримає на момент ухвалення цього судового рішення.
Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі – Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
За таких обставин, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення до суду 09.09.2025 р. не спливла, її перебіг зупинено і дотепер
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно дост. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст.263-265,268,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ТОВ "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за кредитним договором в сумі 28966,59 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредита в сумі 16869,86 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 12096,73 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" 2422,40 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (місцезнаходження:01133, місто Київ, вул. Лесі Українки, будинок 26, офіс 411; ЄРДПОУ 41084239)
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Повний текст рішення виготовлений 21.01.2026 р.

Суддя А.О. Сільман