КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 757/48717/20-ц
провадження № 22-ц/824/14230/2025

18 листопада2025 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року в складі судді Соколова О. М.,
встановив:

03.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості за аліментами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року у справі № 757/35696/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.
З листопада 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/35696/15-ц перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби.
Тривалий час існують суперечки щодо суми розрахунку аліментів, які мають бути стягнені з боржника. 
Так, 20.02.2019 ОСОБА_2 зареєстрував свою підприємницьку діяльність та отримав статус фізичної особи-підприємця. 
У вересні та жовтні 2019 року ОСОБА_2 отримав дохід від підприємницької діяльності у розмірі 4 980 250 грн. 
За період з лютого 2019 року по грудень 2019 року державним виконавцем з доходів боржника, як ФОПа, нараховані аліменти та заборгованість у сумі 64 341,51 грн, що розрахована виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. 
Оскільки на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів діяла редакція статті 195 СК України, яка передбачала, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержувач за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, вважає, що сума аліментів має бути розрахована виходячи з 1/3 частки від суми всіх доходів боржника та має становити 1 459 929,21 грн = 1 524 270,72 грн - 64 341,51 грн. 
Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей за період з лютого 2020 року по 31 грудня 2020 у розмірі 1 459 929,21 грн, розрахованої з суми доходу платника аліментів, отриманого від здійснення підприємницької діяльності у 2019 році. 
28.04.2021 ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог.
Зазначила, що згідно декларації ОСОБА_2 у 2020 році отримано дохід від підприємницької діяльності у розмірі 2 204 293 грн. 
При цьому сума аліментів, розрахована та стягнута державним виконавцем з відповідача у 2020 році, становила 81 369,37 грн, так само без врахування суми отриманого доходу. 
Оскільки за 2020 рік фактично на користь позивача було утримано аліментів у розмірі 81 369,37 грн, то сума аліментів за 2020 рік має становити 580 038,54 грн = 661 407,97 грн - 81 369,37 грн. 
Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей за період з лютого 2019 по 31 грудня 2020 року у розмірі 2039967,75 грн, розрахованої з суми доходу платника аліментів, отриманого від здійснення підприємницької діяльності у 2019 та 2020 роках, з яких аліменти за 2020 рік від суми отриманого доходу від підприємницької діяльності у розмірі 580 038,54 грн та за 2019 рік - аліменти у розмірі 1 459 929,21 грн. 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від заяву представника відповідача Неупокоєвої Н. К. про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості по аліментах - задоволено. Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року у цивільній справі №757/48717/20-ц, скасовано і призначено справу до розгляду по суті.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року вказаний позов залишено без задоволення.
05.07.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Свої доводи мотивує тим, що на момент подання позову та розрахунку суми заборгованості виконавчий документ 757/35696/15-ц, за яким здійснювалось виконавче провадження, не був визнаний таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року про визнання виконавчого листа 757/35696/15-ц таким, що не підлягає виконанню, набрала чинності 03 листопада 2022 року. 
Тому стягнення до 03 листопада 2022 року проводилось не у повному обсязі. 
Висновки суду першої інстанції, що розмір та порядок сплати аліментів було змінено за домовленістю сторін, про що постановлено нове судове рішення, а саме ухвала Печерського районного суду міста Києва про затвердження мирової угоди від 19 листопада 2018 року, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки виконавче провадження тривало і стягненню підлягали аліменти з усіх доходів боржника. 
Мировою угодою сторони не погоджували змінювати рішення суду у справі №757/35696/15-ц, як і не передбачали наслідки у вигляді відкликання чи визнання таким, що н е підлягає виконанню, виконавчий лист №757/35696/15-ц, про що суд вирішив тільки 03 листопада 2022 року. 
Є безпідставним і посилання суду на факт погашення боргу у розмірі 950 097,94 грн, що є боргом у іншому виконавчому провадженні з виконання судового рішення у справі 757/12847/18-ц від 19.11.2018, а саме ВП 70686175, та який виник в інший проміжок часу, з 2021 року, а в даній справі розглядається період 2019-2020 років.
09.09.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Неупокоєва Н. К. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року залишити без змін.
Посилається на те, що за наслідками укладення між сторонами мирової угоди, затвердженої ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, було розглянуто та задоволено заяву про визнання виконавчого листа №757/35696/15-ц таким, що не підлягає виконанню.
Тобто, фактично з 19 листопада 2018 року сторонами змінено спосіб і порядок оплати аліментів, що встановлено рішення суду. 
Посилання позивача на редакцію статтю 195 СК України, яка діяла на час ухвалення рішення про стягнення аліментів вважає безпідставним, оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року вирішувалося виключно питання про наявність підстав про стягнення аліментів, які передбачені ст. 180, 182, 183, 185 СК України. У 2015 році у позивача не існувало підстав для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам, а відтак посилання на незворотність закону у часі в даному випадку є безпідставним. 
Посилання позивача на те, що державним виконавцем неправильно визначено заборгованість зі сплати аліментів для фізичної особи-підприємця, який перебував на спрощеній системі оподаткування, спростовується висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року по справі №464/6206/18, від 05 серпня 2021 року по справі №757/35562/18-ц, в ухвалах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року по справі №708/326/18, від 28 січня 2021 року по справі №489/5101/18.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дзявун Ю. С. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. 
Представник ОСОБА_2 - адвокат Неупокоєва Н. К. просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. 
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року ( справа № 757/35696/15-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням належним чином вказаного судового рішення, а саме неправильним, на думку позивача, розрахунком аліментів за період з лютого 2019 року по 31 грудня 2020 року, який здійснено державним виконавцем не від суми доходів боржника від здійснення ним підприємницької діяльності, а виходячи із розрахунку середньомісячної заробітної плати по регіону у м. Києві, де проживає боржник.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги  ОСОБА_1 зводяться до її незгоди з діями державного виконавця, які стосуються порядку нарахування останнім розміру аліментів до стягнення з відповідача - тобто спір виник на стадії виконання рішення суду. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, незалежно від інших встановлених судом обставин. 
Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки останній не містить зазначення, який саме спосіб захисту прав в даному випадку є ефективним, а також не наведено мотивів відхилення доводів позивача щодо неналежного виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів в період з 2019 по 2020 р. 
Як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2018  ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою про зміну розміру аліментів, які з нього стягуються на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року. 
30.07.2018  ОСОБА_1 в межах цивільної справи № 757/12847/18-ц подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. 
19  листопада 2018 року Печерським районним судом у місті Києві у справі
№ 757/12847/18 затверджено мирову угоду.
За умовами пунктом 1 мирової угоди Сторони домовляються між собою, що по даній мировій угоді позивач ОСОБА_2 зобов`язується сплатити відповідачці ОСОБА_1 щомісячно аліменти, на користь своїх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі національній валюті України, що еквівалентна 500 дол. США на дату сплати аліментів на кожну дитину до її повноліття. Аліменти повинні бути сплачені відповідачем за зустрічним позовом не пізніше 10 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на депозитний рахунок Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. В разі зміни виконавчого органу або закриття виконавчого провадження, відповідач (позивач за зустрічним позовом) зобов`язується повідомити письмово позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) банківські реквізити, на які будуть перераховуватися аліменти, шляхом направлення листа на адресу позивача та усно за телефоном НОМЕР_1 .
Ухвала суду у справі № 757/12847/18 від 19 листопада 2018 року сторонами не оскаржувалась та відповідно набрала законної сили.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року ( справа №757/35696/15-ц), яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано виконавчий лист № 757/35696/15-ц, виданий Печерським районним судом м. Києва на виконання рішення від 30.10.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, таким, що не підлягає виконанню.
Суд дійшов висновку, що за наслідками затвердження судом мирової угоди у цивільній справі №757/12847/18-ц припинився обов`язок боржника сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей сторін у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року (справа № 757/35696/15-ц).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що 09 січня 2023 року державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А. С. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 70686175 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у справі № 75712487/18-ц.
З огляду на те, що судовим рішенням від 19 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, сторони змінили порядок сплати аліментів, визначений рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року ( справа № 757/35696/15-ц), а також з огляду на встановлення відсутності обов`язку боржника за виданим на його підставі виконавчим документом, доводи позивача про порушення її прав внаслідок неналежного виконання вказаного судового рішення відповідачем в період з лютого 2019 по 31 грудня 2020 року є необґрунтованими. 
Правові підстави для здійснення розрахунку заборгованості за аліментами з доходів, які були отримані відповідачем після затвердження мирової угоди, виходячи з розміру, який був встановлений рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року, відсутні. 
З цих підстав колегія суддів не вбачає обов`язку наведення мотивів відхилення доводів апеляційної скарги в частині неправильності проведення розрахунків розміру заборгованості за аліментами платника аліментів, який є ФОП і перебуває на спрощеній системі оподаткування, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. 
Доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок боржника по виконанню рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року ( справа № 757/35696/15-ц) існував не до моменту набуття законної сили ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року (справа № 757/12847/18), яка сторонами не оскаржувалась, а до моменту набуття законної сили судовим рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тобто до 03 листопада 2022 року, з огляду на припинення обов`язку боржника за наслідками зміни порядку сплати аліментів, є безпідставними. 
Викладення в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року ( справа №757/35696/15-ц) змісту письмових пояснень ОСОБА_1 , які надішли 19.02.2020, про те, що мировою угодою, затвердженою у справі № 757/12847/18-ц, не вирішувалось питання про зміну розміру аліментів за рішенням суду, у справі № 757/35696/15-ц, а ухвала суду у справі № 757/12847/18-ц не припиняє дію виконання рішення суду у справі 757/35696/15-ц, не зупиняє такого виконання, не звільняє боржника від обов`язків, визначених рішенням у справі 757/35696/15-ц, а також не встановлює ніяких інших обставин, за яких було би змінено або припинено порядок стягнення за рішенням суду у справі у справі 757/35696/15-ц тощо, не є обставиною, що встановлена судовим рішення, та яка має преюдиційне значення для справи, що переглядається. 
З огляду на те, що суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, проти помилився з мотивами такої відмови, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції лише змінено в мотивувальній частині, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст. 353, 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 07.01.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук