ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 січня 2026 року справа №200/2683/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року (повне судове рішення складено 13 серпня 2025 року) у справі № 200/2683/25 (суддя в І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 17.03.2025 №134350004138 та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 
Радехівською міською радою Львівської області позивачу було надано довідку про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Позивач зауважив, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 10.03.2025 про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію за віком державним службовцям відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ та здійснення перерахунку та виплати пенсії з врахуванням вищевказаних довідок про складові заробітної плати. 
За принципом екстериторіальності його заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач) та своїм рішенням від 17.03.2025 №134350004138 відповідачем було відмовлено позивачу у її задоволенні, оскільки він не має права на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, враховуючи, що станом на 01.05.2016 він не займав посади державної служби. 
Позивач зауважив, що у спірному рішенні відповідач зазначив, що під час розгляду наданих ним документів, а саме трудової книжки від 11.11.1981 встановлено, що 29.07.1994 він прийняв присягу державного службовця, а тому період роботи з 29.10.1994 по 03.07.2001 належить до категорії посад державних службовців та складає 6 років 11 місяців 5 днів. З 04.07.2001 посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорії посад державних службовців. Станом на день набрання чинності Закону № 889-VІІІ заявник не займає посади державної служби. 
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та як наслідок скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 № 134350004138 щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити (перевести) ОСОБА_1 на пенсію за Законом України «Про державну службу» з моменту звернення із заявою, а саме з 10.03.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу та стажу державної служби: період роботи з 07.05.1990 по 28.07.1994; до стажу державної служби: період роботи з 04.07.2001 по 11.11.2010.
В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 02.12.2020, як отримувач пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач звернувся з заявою від 11.03.2025 № 692 про перерахунок «Перехід з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу». Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатом опрацювання заяви про перерахунок пенсії від 11.03.2025 № 692, Головним управлінням винесено рішення про відмову від 17.03.2025 №134350004138. Відповідач зауважив, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на вказану дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але у порядку, який визначено для осіб, що мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Статтею 6 Закону №889-VІІІ від 10.12.2015 визначені категорії посад державної служби. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державного службовця. Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 11.11.1981, позивач прийняв присягу державного службовця 29.07.1994, тому до категорії посад державних службовців зараховується період роботи з 29.07.1994 по 03.07.2001 та складає 6 років 11 місяців 5 днів. З 04.07.2001 посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорій посад державних службовців. Таким чином, станом на день набрання чинності Закону №889-VІІІ (01.05.2016) позивач не займав посаду державної служби. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що ключовим правовим питанням у цій справі, щодо якого фактично виник спір, є порушене на думку позивача право на перерахунок пенсії, а саме, переведення з пенсії за Законом України №1058-ІV на Закон України №889-VІІІ. З огляду на зазначене, питання щодо врахування довідок про складові заробітної плати є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок (переведення) на пенсію за Законом України №889-VІІІ. 

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 є громадянином України.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ЄДРПОУ: 13486010, в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України. 
У відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 02.12.2020, як отримувач пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач звернувся з заявою від 11.03.2025 № 692 про перерахунок «Перехід з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».
Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
До вищезазначеної заяви позивачем були додані – паспорт; довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (Додаток 4 до Порядку), виданою Радехівською міською радою, та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювали у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби (Додаток 6 до Порядку), виданої також Радехівською міською радою. 
Вищезазначене підтверджується наявною копією заяви позивача від 10.03.2025 та наявними копіями довідок, виданих Радехівською міською радою.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення від 17.03.2025 №134350004138, в якому було зазначено наступне: - « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою №692 від 10.03.2025 щодо перерахунку пенсії — перехід з пенсії за віком на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015 (далі Закон №889-VIII). Законом №889-VІІІ визначене право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ «Про державну службу». Відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. З 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно з яким керівні працівники і спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування. Під час розгляду наданих заявником документів, а саме трудової книжки НОМЕР_1 від 11.11.1981, встановлено, що 29.07.1994 прийняв присягу державного службовця, а тому період роботи з 29.10.1994 по 03.07.2001 належить до категорії посад державних службовців та складає 6 років 11 місяців 5 днів. З 04.07.2001 посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорій посад державних службовців. Станом на день набрання чинності Закону №889-VIII (01.05.2016) заявник не займає посади державної служби. Враховуючи вищевикладене, право на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ гр. ОСОБА_1 не має, оскільки на 01.05.2016 не займав посади державної служби.».
Позивач, звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 № 134350004138 щодо відмови позивачу в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести позивача з 10.03.2025 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, на пенсію за віком на умовах статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року №3723-ХІІ, зарахувавши до страхового стажу період трудової діяльності з 07.05.1990 по 30.09.1994 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 11.11.1981; та зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців в органах місцевого самоврядування з 07.05.1990 по 11.11.2010; здійснити перерахунок пенсії з урахуванням довідки від 19.02.2025 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (Додаток 4 до Порядку) та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювали у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби (Додаток 6 до Порядку).
Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідачем по справі в якості доказів, була надана довідка аналіз права, складена по позивачу, з якої судом було встановлено наступне: страховий стаж – 36 років 10 місяців 12 днів; службовець в органах місцевого самоврядування – 18 років 3 місяці 10 днів, яка складається з: держслужба (ст.25 ЗУ №3723) – 6 років 11 місяців 5 днів; військова служба – 1 рік 11 місяців 26 днів; службовець в органах місцевого самоврядування – 9 років 4 місяці 9 днів.
З наявної в матеріалах справи копії довідки форми РС-право, складеної по позивачу, судом встановлено, що спірний період зазначений позивачем у його позовних вимогах, а саме з 07.05.1990 по 30.09.1994 взагалі не був зарахований як до загального страхового стажу, так і до стажу держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723).

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Отже, статтею 45 №1058-IV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за даним Законом, на інший вид пенсії, визначений цим же Законом.
Водночас принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
При цьому, пункти 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачають, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 року у справі №265/3709/17, від 19 березня 2019 року у справі №357/1457/17, від 15 серпня 2019 року у справі №676/6166/17, від 01 квітня 2020 року у справі №607/9429/17.
Спірні правовідносини виникли щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону №889-VIII у зв`язку із зазначеним у спірному рішенні: - «Під час розгляду наданих заявником документів, а саме трудової книжки НОМЕР_1 від 11.11.1981, встановлено, що 29.07.1994 прийняв присягу державного службовця, а тому період роботи з 29.10.1994 по 03.07.2001 належить до категорії посад державних службовців та складає 6 років 11 місяців 5 днів. З 04.07.2001 року посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорій посад державних службовців. Станом на день набрання чинності Закону №889-VIII (01.05.2016) заявник не займає посади державної служби. Враховуючи вищевикладене, право на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ гр. ОСОБА_1 не має, оскільки на 01.05.2016 не займав посади державної служби.», тобто відповідачем було відмовлено у зв`язку з тим, що станом на 01.05.2016 у позивача був відсутній необхідний стаж 20 років роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби.
Пунктом 4 частини другої статті 46 Закону №889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до частини третьої статті 46 Закону №889-VIII Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2016 року №229 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (чинний з 01 травня 2016 року), який визначає механізм обчислення стажу державної служби.
Згідно з пунктом 6 цього Порядку, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.
Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Статтею 25 Закону №3723-ХІІ (набрав чинності 28 грудня 1993 року), на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Також установлено класифікацію посад державних службовців з першої по сьому категорію та передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Як вбачається з позовної заяви та спірного рішення, спірним для зарахування до страхового стажу та до стажу державної служби є період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 07.05.1990 по 30.09.1994, та до стажу державної служби період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 07.05.1990 по 11.11.2010.
Судом з наявної в матеріалах справи копії довідки форми РС-право ППВП ПФУ, складеної по позивачу станом на 15.01.2021, було встановлено, що йому до стажу «держслужбовці» (посади ст.25 ЗУ №3723) було зараховано наступні періоди: з 29.07.1994 по 30.09.1994; з 01.10.1994 по 28.04.1998 та з 29.04.1998 по 03.07.2001.
В свою чергу, періоди роботи з 04.07.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 11.11.2010 до «Службовець в органах місцевого самоврядування».
З урахуванням наведеного, оскільки періоди роботи позивача з 29.07.1994 по 30.09.1994 та з 01.10.1994 по 03.07.2001 були зараховані позивачу до його стажу «держслужбовці», позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог позивача в частині зарахування до його страхового стажу та стажу державної служби: період роботи з 07.05.1990 по 28.07.1994 (включно) та період роботи в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 11.11.2010, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, чи містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.491) постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 був затверджений Порядок №283. Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок №283.
Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (2493-14), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
За приписами пункту 4 Постанови №283, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
В свою чергу, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив: - «З 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно з яким керівні працівники і спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування. Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 11.11.1981, ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця 29.07.1994, тому до категорії посад державних службовців зараховується період роботи з 29.07.1994 по 03.07.2001 та складає 6 років 11 місяців 5 днів.».
Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 дата заповнення 11.11.1981, позивач:
- з 07.05.1990 – обраний головою виконкому Бишівської сільської ради народних депутатів, №7 в трудовій книжці;
- 01.10.1994 – присвоєно 11 ранг державного службовця, №8 в трудовій книжці;
- 29.07.1994 – прийнята присяга державного службовця згідно ст.17 Закону України «Про державну службу», №9 в трудовій книжці;
- 01.04.1998 – присвоєно 9 ранг державного службовця, №10 в трудовій книжці;
- 28.04.1998 – обраний сільським головою Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, №11 в трудовій книжці;
- 23.04.2002 – обраний сільським головою Бишівської сільської ради Радехівського району, Львівської області, №12 в трудовій книжці;
- 11.04.2006 - обраний сільським головою Бишівської сільської ради Радехівського району, Львівської області, №13 в трудовій книжці;
- 22.04.2005 - присвоєно 7 ранг державного службовця, №14 в трудовій книжці;
- 11.11.2010 – звільнений у зв`язку з закінченням строку повноважень ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», №15 в трудовій книжці.
Отже враховуючи вищезазначене, а також те, що період роботи позивача з 07.05.1990 по 28.07.1994 (включно), підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача, цей період підлягає зарахуванню як до загального страхового стажу позивача так і до стажу «державної служби».
Щодо позовної вимоги в частині зарахування періоду роботи позивача з 04.07.2001 по 11.11.2010 до стажу державної служби, суд зазначає наступне.
04 липня 2001 року набрав чинності Закон №2493-ІІІ. Пунктами 2, 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2493-ІІІ передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (№280/97-ВР), цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. За посадовими особами місцевого самоврядування, посади яких на момент набрання чинності цим Законом було віднесено до відповідних категорій та яким присвоєно ранг згідно з пунктом 5 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зберігається така сама категорія та присвоюється такий самий ранг з додержанням вимог цього Закону. З набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу».
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2001 року №1435 внесено зміни до пункту 2 Порядку №283, доповнивши новим абзацом, за змістом якого до стажу державної служби включається час роботи: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (№2493-III), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування (абзац тринадцятий). Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Так, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (стаття 3 Закону №2493-III).
Відповідно до статті 14 Закону №2493-III, в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад.
Статтею 15 Закону №2493-III встановлено, що при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад. Встановлюються такі ранги посадових осіб місцевого самоврядування: особам, які займають посади, віднесені до п`ятої категорії, може бути присвоєно 11, 10 і 9 ранг. У трудовій книжці посадової особи місцевого самоврядування робиться запис про присвоєння, зміну чи позбавлення її відповідного рангу.
Статтею 22 Закону №2493-III передбачено, що до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Постанова №283), яка втратила чинність 25.03.2016, було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, відповідно до якого до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування (пункт 2).
При цьому, пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби визначено, що до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.
Таким чином, посади, які обіймав позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування з 04 липня 2001 року по 11 листопада 2010 року, відносяться до посад, визначених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а відтак цей період підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Отже позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Враховуючи наведене, стаж позивача на державній службі станом на 01 травня 2016 року складає понад 20 років.
Отже, судом під час розгляду даної справи встановлено, що посади, які обіймав позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». З урахуванням вже зазначеного та наданого в якості доказів відповідачем «аналізі права» в графі «службовець в органах місцевого самоврядування» – 18 років 3 місяці 10 днів, а також враховуючи встановлений судом, та належним чином підтверджений відповідними записами в трудовій книжці позивача період державної служби з 07.05.1990 по 28.07.1994 року, що складає – 4 роки 02 місяці 21 день. Стаж роботи позивача на державній службі станом на 01 травня 2016 року складає понад 20 років.
Оскільки на час звернення до відповідача із заявою про перехід на пенсію державного службовця позивач досягнув пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ займав посаду державної служби та мав не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та мав необхідний страховий стаж, суд доходить висновку, що позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
В свою чергу, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 №134430004138 підлягає визнанню протиправним та як наслідок скасуванню.
На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 № 134350004138 щодо відмови позивачу в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ та як наслідок скасувати його, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити (перевести) позивача на пенсію за Законом України «Про державну службу» з моменту звернення із заявою, а саме з 10.03.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу та стажу державної служби: період роботи з 07.05.1990 по 28.07.1994; до стажу державної служби: період роботи з 04.07.2001 по 11.11.2010.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року у справі № 200/2683/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 15 січня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. Д. Компанієць