Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року 	справа № 580/12865/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) подала позов Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/Ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 19 жовтня 2025 року № 1634/23846 про відмову ОСОБА_1 , цивільній дружині безвісно відсутнього військового ОСОБА_2 , у виплаті його грошового забезпечення із включенням до складу грошового забезпечення посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії, а також додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати грошове забезпечення військовому ОСОБА_2 у зв`язку із його зникненням безвісті із 23 грудня 2024 року із включенням до складу грошового забезпечення посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії, а також індексації грошового забезпечення і додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168, розмір якої збільшується до 100000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях і заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, та здійснювати виплату грошового забезпечення на картковий рахунок ОСОБА_1 , цивільної дружини зниклого безвісти ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2024 року у справі № 707/2110/24 фактично підтверджено шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 , що, у свою чергу, свідчить про наявність у позивачки права на отримання грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 з 23.12.2024.
Позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплачувати частину грошового забезпечення та додаткової винагороди безвісти зниклого ОСОБА_2 , який зник під час виконання бойового завдання, як цивільній дружині, однак відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення з огляду на те, що позивачка не відноситься до переліку осіб, передбаченого пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884.
Ухвалою від 24 листопада 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
11.12.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що в Законі № 3995-IX та Порядку № 884 чітко зазначено про те, що отримувачем грошового забезпечення зниклих безвісти військовослужбовців можуть виключно дружини (чоловіки) цих військовослужбовців. Так як рішенням суду встановлено факт спільного проживання позивачки та зниклого безвісти військовослужбовця без реєстрації шлюбу, то позивачка не є його дружиною в розумінні Закону № 3995-IX та Порядку № 884, а тому не має права на виплату частки його грошового забезпечення згідно норм чинного законодавства, проте має право на отримання 25% грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця як законний представник неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , чим і користується згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 07.06.2025 № 3463.
19.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка вказала на його необґрунтованість.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.
Відповідно до сповіщення Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 № 48 солдат ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти за особливих обставин.
Рішенням від 18 листопада 2024 року у справі № 707/2110/24 Звенигородський районний суд Черкаської області встановив факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти на тимчасово непідконтрольній Україні території в районі н.п. Мар`їнка, Донецької області, та вважається безвісти зниклим за особливих обставин під час захисту Вітчизни (відповідно до сповіщення № 48 військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024), однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2015 року до дня його зникнення безвісти (10.01.2024).
ОСОБА_1 , як законна представниця неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , отримувала з 16.02.2024 до 01.02.2025 сто відсотків грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.02.2024 № 1160.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.06.2025 № 3463 ОСОБА_1 , як законна представниця неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , отримує 25 відсотків щомісячно грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .
25.09.2025 позивачка звернулась до генерального штабу Збройних Сил України із заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця.
За наслідками розгляду заяви В/Ч НОМЕР_1 листом від 19.10.2025 № 1634/23846 повідомила, що у поданому пакеті документів були відсутні витяги з актових записів ДРАЦС, які підтверджують офіційно зареєстрований шлюб громадянки ОСОБА_1 з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Факт проживання однією сім`єю, встановлений рішенням суду, не є підставою для визнання шлюбу. Відповідно до статті 21 розділу 11 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю без шлюбу не створює прав та обов`язків подружжя. Згідно зі статтею 27 Сімейного кодексу України, державна реєстрація шлюбу засвідчується свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. У зв`язку з цим судове рішення про встановлення факту спільного проживання не є належною підставою для визнання дружиною військовослужбовця у розумінні чинного законодавства. Відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 07.06.2025, належне грошове забезпечення (в тому числі додаткові види грошового забезпечення) зниклого безвісти ОСОБА_2 , виплачуються представнику неповнолітньої дитини ОСОБА_1 в розмірі 25%. Правові підстави для перерахунку цієї частки станом на дату підготовки даної відповіді відсутні.
Рішення відповідача про відмову у виплаті грошового забезпечення позивачка вважає протиправним, а тому звернулась в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-ХІІ) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ Порядку № 260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
У разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей (пункт 1 Розділу ХХХ Порядку № 260). 
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).
Пунктом 4 Порядку № 884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , як законна представниця неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , отримувала з 16.02.2024 до 01.02.2025 сто відсотків грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.02.2024 № 1160.
У подальшому з 01.02.2025 введений в дію Закон України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (далі - Закон № 3995-IX, яким змінено порядок призначення та виплати грошового забезпечення, що передбачене п. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, зазначеним Законом № 3995-IX п. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в такій редакції:
"6. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань (абз. 4 п. 6 ст. 9 Закону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань (абз. 5 п. 6 ст. 9 Закону).
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.".
З 01.02.2025 Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 застосовується в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449, згідно з якою цей Порядок містить аналогічні положення, що й п. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в новій редакції.
Отже, з 01.02.2025 (дня введення в дію Закону України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 08.10.2024 року № 3995-IX) змінено порядок призначення та виплати грошового забезпечення, що передбачене п. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З цієї дати виплата такого грошового забезпечення залежить від наявності/відсутності особистого розпорядження військовослужбовця, кола родичів та черги, до якої належить родич/родичі військовослужбовця; встановлено відсотковий розмір грошового забезпечення, що виплачується родичам рівними частками (не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення), а інша частина - залишається на рахунках військовослужбовця з метою забезпечення йому гідного рівня для життя після повернення додому та забезпечення його базових потреб. Водночас, у разі визнання судом військовослужбовця безвісно відсутнім чи оголошення судом померлим, його родичі зберігають за собою право на спадщину на збережені на рахунках військовослужбовця (депоновані) грошові кошти.
Суд врахував, що виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 розподілена Військовою частиною НОМЕР_1 таким чином: - 50 відсотків розподіляються між його родичами згідно абзацу третього пункту 6 Порядку № 884, а саме:
1) 25 відсотків щомісячно перераховуються ОСОБА_1 , як законній представниці неповнолітнього ОСОБА_3 , сина зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , згідно поданої нею заяви від 16.02.2024 № 430;
2) 25 відсотків щомісячно зараховується на окремий рахунок на депонент (зберігання) та закріплюється за ОСОБА_4 , матір`ю зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , згідно до її звернення через ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про перерахунок відповідних коштів грошового забезпечення її сина.
Таким чином, розподіл та виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця здійснений у рівних частинах його родичам.
Суд врахував, що позивачка у позові не ставить вимог щодо перерозподілу часток у відсотковому відношенні, призначених її сину та матері зниклого безвісти військовослужбовця. Натомість позивачка просить виплатити їй грошове забезпечення, належне зниклому безвісти військовослужбовцю.
Під час надання оцінки вимогам позивачки суд зазначає, що частка у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення, яка із 01.02.2025 депонується самому військовослужбовцю, може бути розподілена виключно на підставі його особистого розпорядження. Суд встановив, що після 01.02.2025 (набрання чинності зазначених вище змін в законодавстві), у відповідача відсутнє особисте розпорядження зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 про виплату належного йому грошового забезпечення.
За таких обставин, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачці частки грошового забезпечення, що депонується військовослужбовцю, у зв`язку із чим суд доходить висновку, що суб`єкт владних повноважень в спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивачка - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 26.01.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК