Справа № 358/2292/25  Провадження № 2-а/358/7/26   	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Романенко К.С.,
за участю секретаря Шпак К.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6246469 від 29.11.2025,- 

В С Т А Н О В И В: 

03 грудня 2025 року до Богуславського районного суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6246469 від 29.11.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2025, зазначену справу передано в провадження судді Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. (а.с.11).
Ухвалою судді від 04.12.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6246469 від 29.11.2025 залишений без руху (а.с. 12-13).
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 09.12.2025, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні) (а.с. 17).
У поданому 16.12.2025 до суду відзиві на позовну заяву представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України зазначив, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України зазначив не є належним відповідачем в даній справі, оскільки оскаржуване позивачем рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності приймалося не працівниками департаменту а працівниками Головного управління Національної поліції в Київській області, який і має бути відповідачем в даній справі. 
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 18.12.2025 клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача задоволено. Замінено Департамент патрульної поліції на Головне управління НП в Київській області (а.с. 31-32). 
02.01.2026 на адресу суду від представника позивача адвоката Клапчука Ф.П. надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, оскільки позивач бажає надати особисті пояснення по обставинам справи.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 05.01.2026 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Клапчука Ф.П. про здійснення переходу від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6246469 від 29.11.2025 (а.с. 48). 
30.12.2025 в порядку ст.162 КАС України, представником відповідача Головним управлінням Національної поліції у Київській області подано відзив на позовну заяву, у якому представник просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідно до приписів п. 14.6. в ПДР України вбачається, що обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та 100 м - поза населеним пунктом.
Позивач у позовній заяві стверджує, що ним не здійснювався обгін, а мав місце об`їзд транспортного засобу, який нібито рухався зі швидкістю менше ніж 30 км/год.
Разом з тим зазначені доводи є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами. Зокрема, згідно відеозапису з відеореєстратора службового транспортного засобу (ac68efcb) чітко вбачається, що транспортний засіб позивача рухається смугою зустрічного руху транспортних засобів, здійснюючи саме обгін іншого автомобіля безпосередньо на пішохідному переході, що за своєю правовою природою не може вважатися об`їздом.
Крім того, посилання позивача на те, що ним здійснювався об`їзд транспортного засобу, який рухався зі швидкістю менше 30 км/год, є помилковим та ґрунтується на неправильному тлумаченні норм ПДР України. Так, відповідно до приписів розділу 34 ПДР України, як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше
ніж 30 км/год. Тобто, дана норма ПДР (примітка до розділу 34, розмітка 1.1) дозволяє перетин вузької суцільної лінії лише як виняток. Важливо розуміти, що цей дозвіл не є абсолютним і жодним чином не скасовує та не обмежує дію інших імперативних заборон, встановлених ПДР України.
Зокрема, це стосується п. 14.6 «в», який категорично забороняє обгін ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті та безпосередньо на ньому.
Таким чином, навіть за умови руху транспортного засобу попереду зі швидкістю менше ніж 30 км/год, водій не звільняється від обов`язку неухильно дотримуватися загальних вимог безпеки дорожнього руху. Дозвіл на перетин суцільної лінії з метою випередження поодинокого транспортного засобу може бути реалізований виключно за відсутності інших заборонних чинників (таких як перехрестя, мости, пішохідні переходи або обмежена оглядовість).
Крім того, аналізуючи зазначену норму, слід розрізняти поняття «обгону» та «об`їзду». Виконання об`їзду допускається лише у випадку наявності нерухомої перешкоди (автомобіль, що зламався, дефект дорожнього покриття тощо). Якщо ж транспортний засіб попереду перебуває в русі (навіть із мінімальною швидкістю), маневр вважається обгоном, що висуває додаткові вимоги до водія щодо впевненості у безпеці маневру та відсутності прямих заборон, встановлених розділом 14 ПДР України.
Таким чином, позивач не лише невірно кваліфікував свій маневр, а й намагався застосувати дозвільну примітку щодо перетину суцільної лінії розмітки 1.1 там, де вона не може бути застосована через наявність прямої заборони обгону на пішохідному переході. Намагання видати «обгін» за «об`їзд» є лише способом уникнення відповідальності за грубе порушення вимог п. 14.6 «в» ПДР України. Отже, твердження Позивача щодо виконання ним «об`їзду» є цілком необґрунтованими, оскільки вони базуються на завідомо хибному тлумаченні норм ПДР України та змішуванні різних за своєю правовою природою дорожніх маневрів.
Як наслідок, дії позивача об`єктивно свідчать про вчинення саме обгону на пішохідному переході, що є грубим порушенням ПДР України, а наведені у позовній заяві пояснення спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 виданим 17.12.2007 Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 4). 
29 листопада 2025 року поліцейським відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержантом поліції Манелюком Р.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 6246469 від 29.11.2025, відповідно до якої, 29.11.2025 13:02:32, в м. Богуслав по вул. Франка водій керуючи транспортним засобом здійснив обгін ближче за 50 метрів до пішохідного переходу в населеному пункті, чим порушив п. 14.6. ПДР. На підставі вищевказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. (а.с. 10).
Із наданого суду відеозапису з відео реєстратора службового автомобіля (ac68efcb) вбачається, що транспортний засіб марки FORD TRANSIT, р.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору під керуванням позивача ОСОБА_1 рухається смугою зустрічного руху транспортних засобів, здійснюючи саме обгін іншого автомобіля безпосередньо на пішохідному переході. Також із відеозаписів з боді-камер поліцейських, вбачається, що працівники поліції підійшли до автомобіля позивача після його зупинки та повідомили про вчинене правопорушення, а саме обгін транспортного засобу на пішохідному переході і у відповідь на це позивач ОСОБА_1 повідомив, що він дійсно здійснив обгін попутного автомобіля, який рухався попереду зі швидкістю 15 км/год, перетнувши суцільну лінію розмітки, що дозволено правилами дорожнього руху.
Вважаючи свої права порушеними зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі за текстом ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до приписів п. 14.6. в ПДР України вбачається, що обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та 100 м - поза населеним пунктом.
Як установлено частиною 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм слідує, що відповідно до законодавства України обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).
Позивач зазначає, що відносно нього протиправно складено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 29 листопада 2025 року о 13 год. 02 хв. в м. Богуслав по вул. Франка керуючи автомобілем марки «FORD TRANSIT НОМЕР_2 », д.н.з. НОМЕР_3 здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив п. 14.6 в Правил Дорожнього руху України, що беззаперечно підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 6246469 від 29.11.2025, яка була винесена поліцейським відділення поліції № 2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержантом поліції Манелюком Р.О. та відеозаписами події на компакт-диску DVD-R. Так зокрема, з відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля (ac68efcb) вбачається, що транспортний засіб марки FORD TRANSIT, р.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору під керуванням позивача ОСОБА_1 рухається смугою зустрічного руху транспортних засобів, здійснюючи саме обгін іншого автомобіля безпосередньо на пішохідному переході. Також із відеозаписів з боді-камер поліцейських, вбачається, що працівники поліції підійшли до автомобіля позивача після його зупинки та повідомили про вчинене правопорушення, а саме обгін транспортного засобу на пішохідному переході і у відповідь на це позивач ОСОБА_1 повідомив, що він дійсно здійснив обгін попутного автомобіля, який рухався попереду зі швидкістю 15 км/год, перетнувши суцільну лінію розмітки, що дозволено правилами дорожнього руху.

Таким чином, посилання позивача у позовній заяві на те, що ним здійснювався об`їзд транспортного засобу, який рухався зі швидкістю менше 30 км/год, є помилковим та ґрунтується на неправильному тлумаченні норм ПДР України, оскільки, відповідно до приписів розділу 34 ПДР України, як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше ніж 30 км/год. Тобто, дана норма ПДР (примітка до розділу 34, розмітка 1.1) дозволяє перетин вузької суцільної лінії лише як виняток. Важливо розуміти, що цей дозвіл не є абсолютним і жодним чином не скасовує та не обмежує дію інших імперативних заборон, встановлених ПДР України. Зокрема, це стосується п. 14.6 «в», який категорично забороняє обгін ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті та безпосередньо на ньому.
Таким чином, навіть за умови руху транспортного засобу попереду зі швидкістю менше ніж 30 км/год, водій не звільняється від обов`язку неухильно дотримуватися загальних вимог безпеки дорожнього руху. Дозвіл на перетин суцільної лінії з метою випередження поодинокого транспортного засобу може бути реалізований виключно за відсутності інших заборонних чинників (таких як перехрестя, мости, пішохідні переходи або обмежена оглядовість).
Тобто, аналізуючи зазначену норму, слід розрізняти поняття «обгону» та «об`їзду». Виконання об`їзду допускається лише у випадку наявності нерухомої перешкоди (автомобіль, що зламався, дефект дорожнього покриття тощо). Якщо ж транспортний засіб попереду перебуває в русі (навіть із мінімальною швидкістю), маневр вважається обгоном, що висуває додаткові вимоги до водія щодо впевненості у безпеці маневру та відсутності прямих заборон, встановлених розділом 14 ПДР України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач невірно кваліфікував свій маневр і намагався застосувати дозвільну примітку щодо перетину суцільної лінії розмітки 1.1 там, де вона не може бути застосована через наявність прямої заборони обгону на пішохідному переході і намагання видати «обгін» за «об`їзд» повністю спростовується вищевказаним відеозаписом події.
Разом з тим, судом встановлено, та матеріалами справи повністю підтверджено обставини того, що ОСОБА_1 29 листопада 2025 року о 13 год. 02 хв. в м. Богуслав по вул. Франка керуючи автомобілем марки «FORD TRANSIT НОМЕР_2 », д.н.з. НОМЕР_3 здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив п. 14.6 в Правил Дорожнього руху України, а отже в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП. 
Натомість, позивачем, в порушення вимог ст. 71 КАС України, до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної щодо нього постанови. Відтак, доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду надано не було.
Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП України, а наведені позивачем у своєму адміністративному позові обставини про відсутність вчинення адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що матеріали справи не містять доказів порушення ним ПДР, оскільки такі його твердження спростовуються дослідженою постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, так і відеозаписами з відео реєстратора службового автомобіля та боді-камер, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом і здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході.
Інші доводи, зазначені позивачем на підтвердження позовних вимог, не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Оцінюючи вищевказані докази в сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого другою статті 122 КУпАП, та накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу.
При цьому враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно з якою будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02).
Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Судом встановлено, що оскаржувана постанова серії ЕНА №6246469 від 29.11.2025 була винесена поліцейським ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області (м. Богуслав) сержантом поліції Манелюком Романом Олександровичем.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Головне управління Національної поліції у Київській області є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.
Головне управління Національної поліції у Київській області фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання.
У свою чергу Обухівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області є районним територіальним підрозділом та входить до структури Головного управління Національної поліції у Київській області, а поліцейський ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області (м. Богуслав) сержант поліції Манелюк Р.О. є посадовою особою вказаного органу.
Суд зазначає, що інспектор Манерюк Р.О. є працівником структурного органу Головного управління Національної поліції у Київській області, та не є юридичної особою, а отже не може бути відповідачем у даній справі у розумінні КАС України.
За змістом ст. 24 Конституції України громадяни є рівними перед законом; не може бути привілеїв за будь-якими ознаками.
З огляду на викладене, оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлений законодавством, стягнення накладено в межах санкції частини другої статті 122 КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.
У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, ст.ст. 126, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 7, 8,9, 72-78,241-246,286,293 КАС України 

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6246469 від 29.11.2025.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий: суддя 	К. С. Романенко