ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року 
м. Чернівці
справа № 720/1706/25
провадження 822/115/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Височанської Н.К.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»,
відповідач ОСОБА_1 , 
апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2025 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Ляху Г.О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Посилалося на те, що 21 червня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.00118.005394971, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 56000 гривень строком на 12 місяців, тобто до 21 червня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в договорі в розмірі 21,99 % річних. 
16 листопада 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу № 16-11/23, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» набуло статусу нового кредитора. 
В подальшому, 29 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» уклали договір факторингу № 29/12-23, відповідно до якого ТОВ «Санфорд Капітал» отримало право вимоги до ОСОБА_1 .. 
Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту та допустив прострочену заборгованість по кредиту, яка станом на 16 листопада 2023 року становила 69078 гривень 94 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу – 48035 гривень 23 копійок, заборгованість за відсотками – 8709 гривень 80 копійок, інфляційні втрати в сумі – 9396 гривень 94 копійки та 3 відсотки річних в сумі – 2855 гривень 97 копійок. Оскільки відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просили стягнути з нього в примусовому порядку та вирішити питання про судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2025 року позов ТОВ «Санфорд Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» суму кредитної заборгованості, станом на 16 листопада 2023 року за кредитним договором № Z06.00118.005394971 від 21 червня 2019 року в розмірі 56745 гривень 03 копійки, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу – 48035 гривень 23 копійок, заборгованість за відсотками – 8709 гривень 80 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» - відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 16 листопада 2023 року становила 56745 гривень 03 копійки, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу – 48035 гривень 23 копійок, заборгованість за відсотками – 8709 гривень 80 копійок.
Відмовляючи у задоволені позову про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотки річних, суд дійшов висновку, що на період дії карантину, відповідно до передбачених пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ «Санфорд Капітал» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача інфляційних втрат та 3 відсотки річних скасувати та ухвалити нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити. 
Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що положення статті 625 ЦК України мають виключно компенсаційний характер і не відносяться до штрафних санкцій. Три проценти річних та інфляційні втрати є складовою грошового зобов`язання і спрямовані на відновлення майнового становища кредитора, а не на покарання боржника.
Законодавчі обмеження, прийняті у зв`язку з COVID-19, стосуються лише штрафу та пені і не містять жодних положень, які б забороняли нарахування або стягнення інфляційних втрат чи трьох процентів річних. Судова практика Верховного Суду є сталою і однозначною щодо цього питання, що, однак, не було враховано судом першої інстанції. Суд помилково ототожнив компенсаційні нарахування зі штрафними санкціями та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до безпідставної відмови у частині позовних вимог. Крім того, спеціальна норма щодо звільнення від відповідальності за статтею 625 ЦК України діє лише під час воєнного або надзвичайного стану, а спірний період з 22 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року не підпадає під ці обмеження.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
21 червня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.00118.005394971, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 56000 гривень строком на 12 місяців, тобто до 21 червня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в договорі в розмірі 21,99 % річних.
У пунктах 1.4. та 1.6. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців і датою повернення кредиту є 21/06/2020 року.
Згідно п.1.3. кредитного договору позичальник за користування кредитом сплачує банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору становила 21.99% % річних і в подальшому не змінювалась.
Відповідно до п.1.7. кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на власні потреби в сумі 56000,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж в сумі 4 858,45 гривень, а позивальник відповідно до п. 9.9. та п. 9.14.2. ДКБОФО зобов`язується повернути кредит разом з процентами до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком.
Відповідно до п.1.7 договору, банк відкриває позичальнику банківський рахунок у гриві, який обслуговується на умовах вищевказаного договору. Одночасно відповідач виявив бажання із вказаним кредитним договором укласти договір добровільного страхування життя із одноразовим внеском на рахунок ПрАт «СК Уніка Життя» 4858 гривень 45 копійок, які були внесені зі кредитних коштів.
16 листопада 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу № 16-11/23 та отримала право вимоги до ОСОБА_1 ..
В подальшому, 29 грудня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» уклали договір факторингу № 29/12-23, відповідно до п. 5.1 вказаного договору до позивача перейшло право вимоги за вказаним договором кредиту № Z06.00118.005394971. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 16 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 69078 гривень 94 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу – 48035 гривень 23 копійок, заборгованість за відсотками – 8709 гривень 80 копійок, інфляційні втрати в сумі – 9396 гривень 94 копійки та 3 відсотки річних в сумі – 2855 гривень 97 копійок. 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних висновків.
Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ТОВ «Санфорд Капітал» оскаржує рішення суду лише в частині відмови в позові, зокрема в стягненні інфляційних та 3% річних. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
За ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст.626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Санфорд Капітал» крім тіла та відсотків по кредиту, просило стягнути 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 22 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року.
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ст. ст. 611, 625 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що на період дії карантину, відповідно до передбачених пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Однак, судом не враховано наступного. 
Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).
Колегія суддів приходить до висновку, що передбачені пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підстави звільнення позичальника від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, у разі прострочення у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, не стосуються сум, які підлягають нарахуванню на підставі статті 625 ЦК України.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 листопада 2023 року в справі № 589/4601/21.
Звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, передбачене положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та стосується лише періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення. Водночас, у справі, яка переглядається в апеляційному порядку.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3 відсотки річних за період з 22 червня 2022 року по 23 лютого 2022 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотки річних.
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до ст. 625 ЦК України.
Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки є підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат, за період з 22 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року, в сумі 9396 гривень 95 копійок та 3 відсотки річних, за період з 22 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року, в сумі 2855 гривень 97 копійок. 
Щодо судових витрат 
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Санфорд Капітал» за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір в розмірі 3633,60 гривень. 
Враховуючи, що апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3633 гривень 60 коп.
Позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8400 гривень
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем в суді апеляційної інстанції було надано : 
-ордер серії АЕ №1310920 від 19 серпня 2024 року, виданий керівником АО «Альянс ДЛС» Маслюженко М.П. на підставі договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року, укладеного з ТОВ «Санфорд Капітал»;
-копію договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року, укладеного між ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС», відповідно до яких адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати йому на довгостроковій основі правничу допомогу у відповідності до завдання клієнта;
-акт приймання - передачі послуг з правничої допомоги №7 від 26 листопада 2025 року до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року, підписаний керуючим партнером АО «Альянс ДЛС» Маслюженко М. та директором ТОВ «Санфорд Капітал» Маринич Р., згідно якого: адвокатом надано послуги на суму 84000,00 гривень, з яких складання та подання до суду апеляційної скарги –8400 гривень.
Стороною позивача документально доведено понесення витрат на професіну правничу допомогу та підтверджено розмір цих витрат. 
Колегія суддів вважає, що заявлена позивачем сума в розмірі 8400 гривень є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом та обсягом виконаних робіт) та підлягає стягненню з відповідача. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК, є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення зазначених позовних вимог. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2025 року задовольнити.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотки річних скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 9396 гривень 94 копійок та 3 відсотки річних в сумі 2855 гривень 97 копійок задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» за кредитним договором № Z06.00118.005394971 від 21 червня 2019 року інфляційні втрати за період з 22 червня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 9396 гривень 94 копійок та 3% річних за період з 22 червня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 2855 гривень 97 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» 3630 гривень 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» 8400 гривень, судових витрат понесених на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий М.І. Кулянда
Судді: Н.К. Височанська 
О.О. Одинак