ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року	справа № 380/521/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської митниці (79007, м. Львів, вул. Тадеуша Костюшка, б.3, ЄДРПОУ 43971343) про визнання протиправним та скасування рішення, -
встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/900669/2 від 28.11.2025; №UA209000/2025/900685/2 від 04.12.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання зовнішньоекономічних контрактів у листопаді-грудні 2025 року здійснив поставки на митну територію України товару тренажери для занять фізкультурою, меблі, де митну вартість задекларував за основним методом (за ціною договору (контракту), однак Львівська митниця під час митного оформлення вказаних товарів не погодилась із задекларованою митною вартістю і прийняла два рішення про коригування митної вартості товарів. З вказаними рішеннями позивач не погоджується, вважає, що надав до митного оформлення достатні та достовірні документи на підтвердження заявленого рівня числових значень складових митної вартості товару; що митний орган застосував резервний метод визначення митної вартості всупереч процедурі, встановленій положеннями Митного кодексу України.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у своїх запереченнях вказує, що Львівська митниця встановила невідповідності у поданих документах, відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення всіх складових митної вартості, визначеної за основним методом, та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. За результатами встановлених розбіжностей декларанту у всіх випадках відповідно до статті 53 Митного кодексу України надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. У зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували митні декларації, де вартість товару зі схожими характеристиками становить більшу вартість. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось. Просив у задоволенні позову відмовити.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити повністю. У вказаній відповіді представник позивача зазначає, що позивачем було надано усі документи, необхідні для митного оформлення. Відтак, твердження відповідача відсутність всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів є безпідставними та спростовуються наданими документами. Декларації, що були використані як джерела інформації, на думку позивача, не можуть бути застосовані для цих цілей через інші умови поставки, кількість та використання в них резервного методу визначення митної вартості.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
25.08.2022 позивач (покупець) уклав із компанією «Hangzhou Standard Mayo Industrial Co., Ltd», CHINA (продавець) Контракт (зовнішньоекономічний) №2508/2022 відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує і оплачує товар, інвентар для спорту та фізкультури, виробництво компанії Hangzhou Standard Mayo Industrial Co., Ltd.
Згідно з Рахунком-фактурою (інвойс) №G8241629-B від 16.09.2025 покупець придбав у продавця товар вартістю 23 758,00 дол. США.
З метою митного оформлення товару позивач подав до Львівської митниці митну декларацію №25UA209170102821U5 від 27.11.2025, разом із якою надав копії документів, що підтверджують заявлену митну вартість:
Зовнішньоекономічний контракт №2508/2022 від 25.08.2022;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 30.08.2022;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 31.12.2022;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 31.12.2023;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 04.09.2025;
Рахунок-проформа №GB241629-B від 08.07.2025;
Рахунок-фактура (iнвойс) №G8241629-B від 16.09.2025; 
Пакувальний лист б/н від 16.09.2025; 
Платіжний документ, що підтверджує вартість товару №JBKLP95B005D6C від 05.09.2025;
Договір транспортного експедирування №10/09/2022-01 від 10.09.2022;
Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №19276 від 25.11.2025;
Довідка про транспортно-експедиційні витрати №00000026262 від 20.11.2025;
Заявка на організацію транспортування та експедицію вантажу №00000026262 від 20.11.2025;
Коносамент №HYSF2025090677 від 30.09.2025;
Автотранспортна накладна №2411 від 24.11.2025;
Копія митної декларації країни транзиту №25PL322080NSZH0LM9 від 25.11.2025;
Копія митної декларації країни відправлення №310120250515690746 від 22.09.2025.
Митний орган, дослідивши документи, додані до митних декларацій, надіслав позивачу вимогу, в якій відповідно до ст. 53 Митного кодексу України просив надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.
Декларант на вимогу надав витребувані документи: Рахунок проформа GB241629-B від 08/07/2025р., Рахунок інвойс G8241629-B від 16/09/2025р., Валютна платіжка, Транспортні рахунки, Контракт і його доповнення., Експортна декларація країни відправлення 310120250515690746 від 22/09/2025р.
Після розгляду усього наданого пакету документів митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900669/2 від 28.11.2025, у графі 33 якого висловила наступні зауваження:
- одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом надано копію платіжного документа від 05.09.2025 №JBKLP95B005D6C, які не можуть бути взяті до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком;
- рахунок на перевезення від 25.11.2025 №19276 містить посилання на договір №ГВ061223 від 03.12.2023, який до митного оформлення не поданий;
- окрім того, декларантом подано заявку на перевезення, яка не підписана імпортером. У сукупності наведене вище не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості;
- експортна декларація №310120250515690746 від 22.09.2025 у графі «країна призначення» вищевказаної декларації зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції; окрім того в графі. Також не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними.
Стосовно проведених консультацій та обраного методу коригування у вказаному рішенні зазначено наступне: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2, (ст. 60 МК України). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №495-VI розділ III. Основою для розрахунку товару 1 слугувала митна вартість товару "тренажери", оформленого за МД №UA100320/2025/36854 від 29.09.2025. Скоригована митна вартість склала 3,975 дол. США/кг.
Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Основою для розрахунку товару 2 слугувала митна вартість товару "спортінвентар", оформленого за МД №UA500080/2025/9852 від 06.09.2025. Скоригована митна вартість склала 3,76 дол. США/кг.,
Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалися, оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
1.07.2025 позивач (покупець) уклав із компанією «TIANJIN U-NOD INTERNATIONAL TRADE CO., LTD», CHINA (продавець) Контракт (зовнішньоекономічний) №0107/2025 відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує і оплачує товар, офісні крісла, виробництво компанії TIANJIN U-NOD INTERNATIONAL TRADE CO., LTD.
Згідно з Рахунком-фактурою (інвойс) №UND25297 від 15.09.2025 покупець придбав у продавця товар вартістю 11 710,20 дол. США.
З метою митного оформлення товару позивач подав до Львівської митниці митну декларацію №25UA209170105138U3 від 04.12.2025 разом із якою надав копії документів, що підтверджують заявлену митну вартість:
Зовнішньоекономічний договір (контракт) №0107/2025 від 01.07.2025;
Рахунок-проформа №UND25297 від 07.06.2025;
Рахунок-фактура №UND25297 від 15.09.2025; 
Пакувальний лист №UND25297 від 15.09.2025;
Платіжний документ, що підтверджує вартість товару №б/н від 10.07.2025;
Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №19702 від 02.12.2025;
Довідка про транспортно-експедиційні витрати №00000027217 від 01.12.2025;
Договір про транспортно-експедиторське обслуговування №ГВ061223 від 06.12.2023;
Коносамент №HYSF2025090082 від 21.09.20245;
Автотранспортна накладна №б/н від 02.12.2025;
Копія митної декларації країни транзиту №25PL322080NS054YM1 від 02.12.2025;
Копія митної декларації країни відправлення №021720250000265296 від 17.09.2025.
Митний орган, дослідивши документи, додані до митних декларацій, надіслав позивачу вимогу, в якій відповідно до ст. 53 Митного кодексу України просив надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.
Декларант на вимогу надав витребувані документи: проформа інвойс UND25297 від 07/06/2025, рахунок інвойс UND25297 від 15/09/2025, валютна платіжка Б/н від 10/07/2025, рахунки на транспортні витрати, контракт 0107/2025 від 01/07/2025, експортна декларація країни відправлення 021720250000265296 від 17/09/2025.
Після розгляду усього наданого пакету документів митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900685/2 від 04.12.2025, у графі 33 якого висловила наступні зауваження:
- подана до митного оформлення проформа-інвойс від 07.06.2025р. №UND25297 датована швидше ніж укладений Контракт, а саме від 01.07.2025;
- одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом надано копію платіжного документа від 10.07.2025 №б/н, яка не може бути взята до уваги, оскільки: не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком;
- рахунок на перевезення від 02.12.2025 №19702 містить посилання на договір №ГВ061223 від 06.12.2023. Відповідно до даного договору, клієнт оплачує при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги перевезення протягом трьох банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Жодних банківські-платіжні документів на ці послуги до митного оформлення не подано, що не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості;
- експортна декларація №021720250000265296 від 17.09.2025 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними. Окрім того в графі «номер накладної(дорожнього листа)» наявний номер документу 177KVBAMXTNN3842, який до митного оформлення не подано;
- відповідно до вимог Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) у гр. 22 та 23 CMR-зазначається підпис і штамп відправника та перевізника. В CMR № б/н від 02.12.2025 у гр. 22 відсутній штамп відправника;
- окрім того у CMR від 02.12.2025 № б/н у графах 16 та 23 зазначено що перевізником товару являється FOP SHUBENKO MYKOLA ANATOLIIOVYCH разом з тим до митного оформлення декларантом надано рахунок на перевезення №19702 від 02.12.2025 ТЗОВ ЄВРО ФОРВАРДІНГ. Будь-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб`єктами, декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення а відповідно числового значення рівня митної вартості товару.
Стосовно проведених консультацій та обраного методу коригування у вказаному рішенні зазначено наступне: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). Митний кодекс України. Основою для розрахунку товару 1 слугувала митна вартість товару "меблі", оформленого за МД №UA400040/2025/21366 від 10.09.2025. Скоригована митна вартість склала 4,02 дол. США/кг., основою для розрахунку товару 2 слугувала митна вартість товару "меблі", оформленого за МД №UA100060/2025/528350 від 16.09.2025. Скоригована митна вартість склала 4,01 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
Не погоджуючись із вказаними рішеннями митного органу позивач звернувся до суду. Суд встановив, що предметом цього позову є рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів: №UA209000/2025/900669/2 від 28.11.2025 та №UA209000/2025/900685/2 від 04.12.2025.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з доводів позивача, а також заперечень відповідача, при розгляді цієї справи, суд має надати оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів оцінку на предмет їх відповідності чинним нормативно-правовим актам, через призму верховенства права та критеріїв законності й обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені у пунктах 1 та 3 частини 2 статті 2 КАС України. Окрім цього, для зручності та зрозумілості, оцінка на предмет правомірності оскаржуваних актів буде проводитись, виходячи із релевантних норм права, а також обґрунтувань, які такі рішення містять.
Надаючи оцінку доводам сторін щодо законності оскаржуваних рішень суд зазначає наступне.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.
Частиною 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною 1 статті 51, частиною 1 статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною 2 статті 52 МК України декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною 1-3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу
Частиною 5 статті 54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частинами 2 та 3 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Пунктом 6 частини 10 статті 58 МК України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
У свою чергу, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, витрати на транспортування після ввезення (пункт 2 частини 11 статті 58 МК України).
Враховуючи зазначене, суд вважає за доцільне визначити те, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачу.
При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 620/1735/20.
Також, Верховний Суд ще у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16 та від 14 серпня 2018 року у справі №826/5868/16 наголошував, що відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.
Витребування документів, визначених частиною 3 статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.
В постанові від 20.03.2020 у справі № 480/4423/18 Верховний Суд також висловив правову позицію, відповідно до якої неподання декларантом документів, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МК України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у органу доходів і зборів будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
У постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18 Верховний Суд наголосив, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598). Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною 2 статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
При цьому, згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2021 у справі №540/2605/18, від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625, від 07.02.2023 у справі №804/5961/16, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.
Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформації щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, суд, з урахуванням наявних письмових пояснень та доказів, що містяться у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що на доведення митної вартості товарів за основним методом позивачем було надано митному органу такий обсяг документів, який не тільки відповідає приписам ст. 53 МК України, а й повною мірою підтверджує заявлений рівень митної вартості товарів. У відповідача було достатньо документів та засобів, які дають змогу дослідити заявлені числові значення митної вартості товарів, однак митний орган лише формально зазначив про наявність підстав, для витребування додаткових документів, не конкретизуючи при цьому, які конкретно факти покладені в основу надання вимог про надання додаткових документів від декларанта.
Усі вимоги відповідача були загальними й формальними, їх зміст не відображав наявність обґрунтованого сумніву відповідача, що стосувався однієї із наведених вище підстав. В свою чергу, вимагаючи додаткові документи, Митниця не вказувала на існування ознак підробки наданих документів, або виявлення нею певних розбіжностей між задекларованими складовими митної вартості товарів та вартості товару, відображеної у рахунках-фактурах. Зрештою, такі ознаки підробки та невідповідності не випливають як із фактичних обставин справи, так і не встановлені Митницею при коригуванні митної вартості товару.
За результатом дослідженням матеріалів справи суд не погоджується із висновками відповідача, викладеними у оскаржуваних рішеннях, а також із доводами представника відповідача, що наведені у заяві по суті справи, стосовно того, що подані позивачем документи на підтвердження митної вартості товарів документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та місять розбіжності.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що декларантом вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
З приводу обраного відповідачем методу коригування суд зазначає наступне.
Суд з`ясував, що митний орган застосував другорядні методи коригування: « 2б» згідно ст. 60 МК України та « 2ґ» згідно з ст. 64 МК України.
Як передбачено пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, з наступними змінами та доповненнями, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів».
Однак оскаржувані рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Такі обставини вказують на необґрунтованість спірних рішень при визначенні митної вартості за другорядними методами.
Отже, обираючи метод коригування митної вартості товарів, відповідач діяв не у спосіб, та не в межах, передбачених законом, а відтак, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є незаконними не необґрунтованими й підлягають скасуванню.
Надаючи оцінку доводам сторін щодо обґрунтованості оскаржуваних рішень суд виходить з такого.
У рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900669/2 від 28.11.2025 відповідач наводить наступні зауваження:
Стосовно твердження про те, що платіжний документ від 05.09.2025 №JBKLP95B005D6C не може бути взятий до уваги, оскільки не містить підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція повинна містити відомості, які дають змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати платника та отримувача за платіжною операцією, їх рахунки, надавачів платіжних послуг, суму платіжної операції, а також інші реквізити, необхідні для належного виконання платіжної операції.
Згідно з частиною сьомою статті 40 зазначеного Закону Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, а також особливості їх оформлення, захисту та прийняття до виконання.
Порядок оформлення платіжних інструкцій в іноземній валюті або банківських металах врегульовано Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (у редакції постанови від 25.08.2022 №189). Відповідно до пункту 14 розділу 2 цього Положення визначено перелік обов`язкових реквізитів, які має містити платіжна інструкція.
Зокрема, підпунктом 10 пункту 14 Положення №216 передбачено, що платіжна інструкція, оформлена в електронній або паперовій формі, повинна містити реквізит «Призначення платежу». Водночас пунктом 15 Положення №216 встановлено, що платник заповнює зазначений реквізит таким чином, щоб надати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється, при цьому забезпечення повноти такої інформації покладається на платника з урахуванням вимог законодавства України.
Разом з тим чинним законодавством України, у тому числі вказаним нормативно-правовим актом, не визначено поняття «повнота інформації», що має оціночний характер, а також не передбачено обов`язку обов`язкового зазначення у реквізиті «Призначення платежу» реквізитів контракту чи рахунку-проформи.
Крім того, відповідно до Положення №216 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 24.12.2023 №179), підпунктом 13 пункту 14 розділу 2 передбачено, що платіжна інструкція в іноземній валюті повинна містити підпис(и) відповідальної(их) особи(іб) платника або код автентифікації.
UETR трансакції є універсальним унікальним ідентифікатором трансакції, який залишається незмінним протягом усього ланцюга проходження платежу. З наданого банківського платіжного документа № JBKLP95B005D6C від 05.09.2025 вбачається, що зазначений UETR: 0285dba8-d823-48b6-ac0b-f8f82fe448d7 підтверджує успішне списання коштів з рахунку платника та їх зарахування на рахунок отримувача.
Суд також бере до уваги, що у наданих платіжних документах у графі «Призначення платежу» міститься посилання на зовнішньоекономічний договір (контракт) CNTRN 25/08/2022 від 25.08.2022 та рахунок-проформу PI NO: GB241629-B від 07.07.2025, що дає можливість однозначно ідентифікувати здійснений платіж як такий, що проведений на виконання поставки товару за відповідним контрактом.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що банківський платіжний документ № JBKLP95B005D6C від 05.09.2025 містить усі обов`язкові реквізити, передбачені чинним законодавством. Зазначена платіжна інструкція містить дату здійснення операції, суму операції в доларах США, реквізити розрахункових рахунків сторін, що узгоджується з іншими документами, поданими для митного оформлення. Загальна вартість товару у розмірі 23 758 доларів США на момент митного оформлення була сплачена в повному обсязі.
З огляду на викладене, суд вважає, що вказаний банківський платіжний документ може бути належним чином ідентифікований із відповідною поставкою товарів.
Щодо зауваження митного органу про те, що у рахунку на перевезення від 25.11.2025 №19276 є посилання на договір №ГВ061223 від 03.12.2023, який до митного оформлення не поданий.
Суд звертає увагу, що під час здійснення митного оформлення товарів відповідачем не висувалася вимога щодо подання відповідного договору, а також відсутні посилання на необхідність його надання у Картці відмови у прийнятті митної декларації.
Крім того, наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» визначено перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження витрат на транспортування відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України. Зокрема, такими документами є транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
До зазначених документів, зокрема, можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт або наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, який містить реквізити сторін, суму та умови платежу; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати таких послуг; а також калькуляція транспортних витрат у разі здійснення перевезення власним транспортом із зазначенням маршруту, його протяжності та тарифної ставки.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що вказаним наказом Міністерства фінансів України рахунок-фактура визначено як належний і достатній документ для підтвердження вартості транспортних послуг.
Отже, вартість транспортних послуг, що включаються до митної вартості товарів, була документально обґрунтована та підтверджена саме тими документами, подання яких передбачено законодавством України. 
Зокрема, для підтвердження заявлених транспортних витрат до митного контролю декларант подав: договір транспортного експедирування №10/09/2022-01 від 10.09.2022; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №19276 від 25.11.2025; довідка про транспортно-експедиційні витрати №00000026262 від 20.11.2025; заявка на організацію транспортування та експедицію вантажу №00000026262 від 20.11.2025; коносамент №HYSF2025090677 від 30.09.2025; автотранспортна накладна №2411 від 24.11.2025; копія митної декларації країни транзиту №25PL322080NSZH0LM9 від 25.11.2025; копія митної декларації країни відправлення №310120250515690746 від 22.09.2025.
За таких обставин суд дійшов висновку, що всі транспортні витрати, понесені позивачем, були включені до заявленої митної вартості товарів та належним чином підтверджені документально. Крім того, до матеріалів позову долучено договір про транспортно-експедиторське обслуговування №ГВ061223 від 03.12.2023, який додатково підтверджує правомірність заявлених витрат.
Щодо заявки на перевезення суд встановив, що під час митного оформлення була подана заявка на перевезення, яка не містила підпису ФОП ОСОБА_1 . Водночас зазначена заявка була підписана експедитором ТОВ «Євро-Форвардінг», а подальша поведінка сторін, зокрема виставлення рахунку на оплату та фактичне здійснення доставки вантажу, свідчить про погодження такої заявки сторонами та її фактичне виконання.
Разом з тим суд зазначає, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить відомості про вартість товару чи транспортних послуг. Також на законодавчому рівні відсутнє визначення обов`язкових складових (реквізитів) заявки до договору транспортного експедирування.
Частинами другою та третьою статті 53 Митного кодексу України заявка на перевезення не віднесена до переліку документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів та підлягають обов`язковому поданню декларантом під час митного контролю. Відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, окрім тих, що прямо передбачені цією статтею. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, у якій зазначено, що серед документів, передбачених частиною другою статті 53 Митного кодексу України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки вона не є первинним або розрахунковим документом та не підтверджує факту надання транспортних послуг чи їх вартості, у зв`язку з чим вимога митного органу щодо її подання є безпідставною.
За таких обставин суд дійшов висновку, що декларант подав повний пакет товаросупровідних документів, які підтверджують понесені транспортні витрати, відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
Отже, усі транспортні витрати, понесені позивачем, були включені до заявленої митної вартості товарів та належним чином підтверджені документально. 
Крім того, до матеріалів справи долучено підписану позивачем заявку на організацію транспортування та експедицію вантажу №00000026262 від 20.11.2025, а також платіжне доручення №D3gzFw0BTOu8U2hpgffpDQ від 04.12.2025 про оплату рахунку №19276 від 25.11.2025, що додатково підтверджує фактичне надання та оплату транспортно-експедиційних послуг.
Щодо експортної декларації.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України не належить до основних документів, якими підтверджується митна вартість товарів. Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення віднесена до переліку додаткових документів, які подаються декларантом за наявності з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Суд також бере до уваги, що позивач не має впливу на процес заповнення експортної митної декларації країни відправлення та подає її митному органу у тому вигляді, в якому вона була отримана від відправника. 
Разом з тим відповідач, обґрунтовуючи свої сумніви щодо змісту митної декларації країни відправлення, не посилається на конкретні норми чинного законодавства Китайської Народної Республіки, які регламентують порядок її заповнення, а також не наводить нормативного обґрунтування того, яким чином відповідні відомості повинні бути зазначені в такій декларації. Натомість доводи відповідача зводяться до припущень, які не підтверджені належними та допустимими доказами.
При цьому суд враховує положення частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що під час встановлення наявності або відсутності фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, суди зобов`язані належним чином мотивувати свої висновки, надавати оцінку всім наявним доказам у їх сукупності та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900685/2 від 04.12.2025 відповідач наводить наступні зауваження: 
Щодо дати видання проформи-інвойс.
Як убачається з матеріалів справи контрагент позивача – компанія TIANJIN U-NOD INTERNATIONAL TRADE CO., LTD надала лист-пояснення від 08.01.2026, у якому зазначила, що у вказаній проформі-інвойсі допущено технічну помилку у графі «дата проформи». Згідно з поясненнями контрагента, фактичною датою проформи є 07.07.2025, що відповідає моменту узгодження комерційних умов сторін та укладенню Контракту від 01.07.2025. При цьому контрагент окремо наголосив, що зазначена помилка має виключно технічний характер та жодним чином не впливає на умови контракту, ціну товару або інші істотні умови правочину.
За таких обставин суд дійшов висновку, що різниця у датах проформа-інвойсу та Контракту не впливає на дійсність правочину, зміст договірних зобов`язань сторін та не має жодного впливу на визначення митної вартості товару, що підтверджується сукупністю документів, поданих декларантом до митного оформлення.
Крім того, суд встановив, що відомості, зазначені у проформа-інвойсі, повністю узгоджуються з умовами Контракту та іншими товаросупровідними і розрахунковими документами, поданими до митного контролю, що виключає сумніви щодо достовірності заявлених даних, реальності господарської операції та правильності визначення митної вартості товару.
Суд також зазначає, що у процедурах контролю правильності визначення митної вартості предметом доказування є саме ціна товару та складові митної вартості, тоді як реквізити проформа-інвойсу, зокрема його дата або номер, безпосереднього відношення до числових значень митної вартості не мають.
У зв`язку з цим відомості щодо реквізитів проформа-інвойсу не можуть самі по собі братися митним органом за підставу для сумнівів у заявленій митній вартості товару, а можливі розбіжності у таких реквізитах не свідчать про наявність недостовірних даних щодо ціни товару чи її складових. Відтак дата проформа-інвойсу не впливає на числові показники митної вартості товару та не може бути підставою для її коригування.
Стосовно твердження митного органу про те, що платіжний документ від 10.07.2025 №б/н не може бути взятий до уваги, оскільки не містить підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція повинна містити відомості, необхідні для ідентифікації платника та отримувача, суми операції та інших реквізитів, достатніх для належного виконання платежу. Обов`язкові реквізити платіжних інструкцій визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Положенням, затвердженим постановою Правління НБУ від 28.07.2008 №216, передбачено, що платіжна інструкція повинна містити, зокрема, призначення платежу та код автентифікації. При цьому законодавством не встановлено визначення поняття «повнота інформації» та не передбачено обов`язкового зазначення у призначенні платежу реквізитів контракту чи рахунку-проформи.
Наданий банківський платіжний документ № б/н від 10.07.2025 містить код автентифікації UETR, що підтверджує успішне списання та зарахування коштів отримувачу, а також усі обов`язкові реквізити, передбачені законодавством. Крім того, у призначенні платежу зазначено посилання на контракт CNTRN 0107/2025 від 01.07.2025 та проформа-інвойс PI NO: UND25297, що дозволяє ідентифікувати платіж із відповідною поставкою товару. Сума платежу у розмірі 11 710,20 дол. США на момент митного оформлення була сплачена в повному обсязі.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що вказаний банківський платіжний документ є належним доказом оплати товару та може бути ідентифікований із даною поставкою.
Щодо твердження відповідача про неподання банківських платіжних документів про оплату послуг перевезення.
Суд зазначає, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Зазначеним наказом передбачено, що до таких документів можуть належати, зокрема: рахунок-фактура (акт виконаних робіт або наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати таких послуг, а також калькуляція транспортних витрат у разі здійснення перевезення власним транспортом. Формулювання «можуть належати» свідчить про те, що для підтвердження витрат на транспортування достатньо подання одного або кількох із наведених документів, а не всього переліку одночасно.
Таким чином, наявність рахунка-фактури є належним і достатнім документом для підтвердження вартості транспортних послуг у складі заявленої митної вартості товару.
З метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової декларант до митного контролю подав повний пакет товаросупровідних документів, а саме: рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №19702 від 02.12.2025; довідку про транспортно-експедиційні витрати №00000027217 від 01.12.2025; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №ГВ061223 від 06.12.2023; коносамент №HYSF2025090082 від 21.09.2025; автотранспортну накладну №б/н від 02.12.2025; копію митної декларації країни транзиту №25PL322080NS054YM1 від 02.12.2025; копію митної декларації країни відправлення №021720250000265296 від 17.09.2025.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що декларант подав всі документи, які відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України №599 підтверджують понесені транспортні витрати та їх включення до митної вартості товару.
Крім того, суд звертає увагу, що у процедурах контролю правильності визначення митної вартості товарів предметом доказування є ціна товару та складові митної вартості. Умови та строки оплати товару безпосередньо ціни товару не стосуються та не впливають на числові значення митної вартості. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 липня 2020 року у справі №420/1709/19.
Отже, усі транспортні витрати, понесені позивачем, були включені до митної вартості товарів та підтверджені належними і допустимими доказами.
Крім того, до матеріалів справи долучено банківський платіжний документ №wXbYCIFhRCaAgd4DeYKmWg від 12.12.2025 про оплату рахунка №19702 від 02.12.2025, який об`єктивно не міг бути поданий разом із митною декларацією, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення оплата транспортно-експедиційних послуг ще не була здійснена.
Щодо експортної митної декларації.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України митна декларація країни відправлення не належить до основних документів, які підтверджують митну вартість товарів. Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, який подається декларантом за наявності з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Суд бере до уваги, що позивач не має можливості впливати на порядок заповнення експортної митної декларації країни відправлення та подає її митному органу в тому вигляді, в якому вона була отримана від відправника..
Разом з тим відповідач, висловлюючи сумніви щодо правильності заповнення митної декларації країни відправлення, не посилається на жодні норми чинного законодавства Китайської Народної Республіки, які б регламентували порядок її оформлення, а також не обґрунтовує, яким саме чином відповідні відомості повинні бути зазначені у такій декларації. Доводи відповідача зводяться до припущень та суб`єктивних сумнівів, які не підтверджені належними та допустимими доказами.
При цьому суд враховує положення частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та підлягають встановленню судом. Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що під час встановлення наявності або відсутності обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, суди зобов`язані надавати належну оцінку кожному доказу та їх сукупності, належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стосовно зауваження відповідача про недоліки в CMR. 
Суд зазначає, що посилання митного органу на графу 22 CMR як на недолік оформлення у зв`язку з відсутністю підписів відправника та перевізника є необґрунтованим. Зазначена графа містить надруковані реквізити як відправника, так і перевізника, які дають змогу їх належним чином ідентифікувати, що відповідає вимогам Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів. При цьому стаття 6 Конвенції не передбачає наявність печаток або підписів відправника чи перевізника як обов`язкових реквізитів CMR.
Разом з тим наведені відповідачем зауваження щодо заповнення CMR самі по собі не свідчать про наявність розбіжностей у документах, поданих до митного контролю, оскільки розбіжність має місце між кількома документами або полягає у наявності ознак їх підробки. Водночас відповідачем не зазначено, які саме відомості відсутні у поданих документах, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, або які дані щодо ціни товару, що фактично сплачена чи підлягає сплаті, є недостовірними.
За таких обставин наявність або відсутність окремих необов`язкових реквізитів у CMR не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, оскільки митним органом не встановлено жодних недоліків щодо кількісних або якісних характеристик товару, зазначених у вантажній накладній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №380/1221/2020, у якій зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості, тоді як відповідно до статті 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вантажна накладна підтверджує сам факт укладення договору перевезення. Верховний Суд дійшов висновку, що умови міжнародного перевезення товарів не стосуються та не впливають безпосередньо на ціну товару, а тому самі по собі недоліки в оформленні CMR не можуть бути підставою для сумнівів щодо правильності визначення митної вартості товарів.
Крім того, товарно-транспортна накладна (CMR) відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України не належить до документів, інформація з яких впливає на визначення митної вартості товарів. Відомості, зазначені у CMR, не підтверджують числові значення складових митної вартості, а отже за відсутності зауважень до кількісних та якісних характеристик товару не можуть бути підставою для її коригування.
Суд також встановив, що між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ЄВРО ФОРВАРДІНГ» укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування №ГВ061223 від 06.12.2023, який подавався до митного контролю. 
Предметом цього договору є надання позивачу транспортно-експедиторських послуг, у зв`язку з чим ТОВ «ЄВРО ФОРВАРДІНГ» виступає саме експедитором, а не перевізником, та має право залучати третіх осіб для фактичного здійснення перевезення.
З метою виконання своїх зобов`язань за вказаним договором ТОВ «ЄВРО ФОРВАРДІНГ» залучило перевізника, при цьому ФОП ОСОБА_1 не перебуває у прямих договірних відносинах із перевізником, зазначеним у CMR. Відносини між ТОВ «ЄВРО ФОРВАРДІНГ» та FOP SHUBENKO MYKOLA ANATOLIIOVYCH є самостійними та не пов`язані безпосередньо з позивачем.
Рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг №19702 від 02.12.2025 був поданий до митного оформлення саме від ТОВ «ЄВРО ФОРВАРДІНГ», оскільки відповідно до умов договору №ГВ061223 експедитор є стороною, яка надає позивачу послуги та виставляє рахунки за їх оплату.
За таких обставин суд дійшов висновку, що транспортні витрати підтверджені належним документом – рахунком експедитор та правомірно включені до митної вартості товару відповідно до пункту 5 частини десятої статті 58 Митного кодексу України.
Окрім цього, суд встановив, що у графі 33 Рішень зазначено, що декларант не надав документи для підтвердження митної вартості, хоча фактично були подані проформа-інвойси, інвойси, валютні платіжки, транспортні рахунки, контракт і його доповнення, а також експортні декларації. 
Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів містять недостовірну інформацію та є вибірковими й безпідставними.
Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням представника позивача, що позивач разом з митними деклараціями до митного органу надав усі належні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.
Відтак, з огляду на викладене, а також зважаючи на безпідставність доводів митного органу, викладених у оскаржуваних рішеннях, суд вважає, що у працівників митного органу були наявні всі правові підстави для застосування першого методу визначення митної вартості товару за ціною угоди. Однак, митний орган безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та визначив митну вартість товару за другорядними методами.
Указане свідчить про безпідставність та необґрунтованість оскаржуваних у цій справі рішень Львівської митниці про коригування митної вартості товарів.
Суд вважає, що коригування митної вартості є способом мінімізації шкоди державі від невірного декларування товарів, що ввозяться на територію України, однак таке коригування, як і будь-яке інше рішення суб`єкта владних повноважень, має відповідати критеріям законності, які наведені у частині 2 статті 2 КАС України, чого відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не дотримано.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 у справі №815/6775/17, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваних позивачем рішень про коригування митної вартості товарів, відтак такі підлягають скасуванню.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України суд,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів: №UA209000/2025/900669/2 від 28.11.2025, №UA209000/2025/900685/2 від 04.12.2025.
Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ЄДРПОУ 43971343) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 5251,34 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят одна) гривня, (тридцять чотири) копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович