Справа № 602/1213/25
Провадження № 1-кп/602/45/2026

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2026 р.        м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: 
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
представника потерпілого -
Борсуківської сільської ради ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
під час проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025211030000182 від 10.09.2025, по обвинуваченню 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нападівка Лановецького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не працевлаштованого, не депутата, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,-
в с т а н о в и в:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , на початку серпня 2025 року, більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, маючи умисел на самовільне будівництво споруди, діючи всупереч вимогам ст.116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання в користування земельної ділянки, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якими громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), а також всупереч вимогам ч. 1 ст. 96 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди, їх державної реєстрації, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, діючи умисно, з корисливих мотивів самовільно зайняв земельну ділянку комунальної форми власності площею 0,0148 га за координатами: 49о53'10.2"N 25°59'27.6"Е. (49.886167,25.990998), яка відноситься до земель житлової та громадської забудови та розташована поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером 6123880600:02:001:0255, що належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 на початку серпня 2025 року, більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, усвідомлюючи, що не має права на зазначену земельну ділянку, за відсутності відповідного рішення про передачу земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, в порушення ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, за власні кошти здійснив самовільне будівництво бетонної споруди для завантаження транспортних засобів на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,0148 га за координатами: 49°53'10.2"N 25°59'27.6"Е. (49.886167,25.990998), яка відноситься до земель житлової та громадської забудови та розташована поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером 6123880600:02:001:0255, що належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 197-1 КК України - як самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці.
Разом з обвинувальним актом до суду було подано угоду про визнання винуватості, укладену 18 грудня 2025 року між прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_7 , якій на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №12025211030000182 від 10.09.2025, з однієї сторони, та підозрюваним ОСОБА_5 з участю його захисника - адвоката ОСОБА_6 , з іншої сторони, на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні Лановецького відділу Кременецької окружної прокуратури.
Згідно зі змістом угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 197-1 КК України, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість в умисному самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.
Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний узгодили міру покарання останньому за вчинене ним кримінального правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України, у виді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.
При цьому ОСОБА_5 погоджується з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, які роз`яснено обвинуваченому.
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч. 3 ст. 197-1 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Окрім цього, обвинувачений зазначив, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Судом під час судового засідання з`ясовано, що права, які передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_5 та цілком йому зрозумілі.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні висловив свою думку, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання. Подав у судовому засіданні письмову згоду потерпілого на укладення угоди.
Представник потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила факт надання згоди Борсуківською сільською радою Кременецького району Тернопільської області на укладення угоди про визнання винуватості, укладену між прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Пояснила, що Борсуківська сільська рада Кременецького району Тернопільської області претензій до обвинуваченого не має. Просила затвердити угоду.
Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , представника Борсуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_4 , вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, суд, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці.
Кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, а тому укладення угоди між прокурором та підозрюваним, з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 469 КПК України і за своїм змістом відповідає вимогам ст. 472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема, нетяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
У підготовчому судовому засіданні суд встановив, що угода про визнання винуватості, укладена 18 грудня 2025 року між прокурором та підозрюваним, відповідає вимогам КПК України, КК України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки укладення угоди було добровільним, умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення правильна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, а потерпілий у кримінальному провадженні надав письмову згоду прокурору на укладення угоди.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та підозрюваним і призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 65-67, 197-1 ч. 3 КК України ст. 314, 369-371, 373-376, 392-395, 468, 472-475 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
Затвердити укладену 18 грудня 2025 року між прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_7 та підозрюваним  ОСОБА_5  угоду про визнання винуватості.
Відповідно до затвердженої угоди визнати винуватим  ОСОБА_5  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.
Цей вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Лановецький районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Суддя:	  	ОСОБА_1