КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №756/11360/25 Головуючий у суді І інстанції: Діденко Є.В.
провадження №22-ц/824/5101/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Мусієнко Ольги Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому просив заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5545,47 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 959,36 грн, 3% річних у розмірі 235,17 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25054,23 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 3390,59 грн, 3% річних у розмірі 816,59 грн, пеню у розмірі 993,52 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 39726,00 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 5436,54 грн, 3% річних у розмірі 1293,86 грн, пеню у розмірі 1574,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1260,24 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн, а також судовий збір у сумі 3028,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Відповідно до норм ЦК України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивача. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п.18,20,30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі своєчасно не сплачують за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2025 року складає 87 069,57 грн та складається з: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 545,47 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 959,36 грн, 3% річних у розмірі 235,17 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25 054,23 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 3 390,59 грн, 3% річних у розмірі 816,59 грн, пеню у розмірі 993,52 грн.; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 39 726,00 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 5 436,54 грн, 3% річних у розмірі 1 293,86 грн, пеню у розмірі 1 574,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 260,24 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн.
Розрахунок заборгованості на послуги з центрального опалення і постачання гарячої води, здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженням КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована.
Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідачі зобов`язані оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.
У зв`язку із вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за спожиті послуги в загальному розмірі 87 069,57 грн і судовий збір у сумі 3028,00 грн.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення, з централізованого постачання гарячої води та з постачання теплової енергії в сумі 87 069 грн 57 коп..
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» понесені по справі витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн, тобто по 1 514 грн з кожного.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, адвокат Мусієнко О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення інфляційної складової боргу в розмірі 3390,59 грн, 3% річних у розмірі 816,59 грн, пені у розмірі 993,52 грн, що нараховано у розмірі 25054,23 грн та у частині стягнення заборгованості за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 39 726 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 5436,54 грн, 3% річних у розмірі 1293,86 грн, пені у розмірі 1574,25 грн - відмовити у повному обсязі.
Також просила стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4542 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення формально підійшов до встановлення всіх обставин справи та не врахував факт того, що ОСОБА_1 не є власником квартири.
Квартира, за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Відтак, ОСОБА_1 не може вважатися належним відповідачем по справі № 756/11360/25 та не може відповідати за заборгованість зі сплати послуг централізованого постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, оскільки апелянт не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та не зобов`язаний утримувати зазначене майно.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також зазначала, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин, обов`язок з повірки лічильників води був покладений на позивача.
Апелянт підтверджує, що до 31 жовтня 2021 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 необхідно було провести повірку лічильників води, в тому числі і гарячого водопостачання, проте цього зроблено вчасно не було, у зв`язку із чим з 01 листопада 2021 року нарахування оплати за постачання гарячої води здійснювалось Позивачем згідно встановлених нормативів споживання.
На момент виникнення спірних правовідносин, тобто 01 листопада 2021 року, діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», яка в подальшому була скасована.
Згідно абз. 3 п. 9 Постанови № 630 від 21.07.2005 року (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця (тобто позивача).
Відповідно до абз. 2 п. 15 Постанови № 630 від 21.07.2005 року (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця.
Таким чином, нарахування позивачем плати за гаряче водопостачання за нормами споживання за наявності у встановленого у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 лічильника у періоді такого нарахування, є незаконним. Нездійснення позивачем, як виконавцем послуг, періодичної повірки лічильника порушенням договірних та законодавчо встановлених зобов`язань саме позивача (як виконавця), а апелянта та відповідача ОСОБА_2 .. Вказані нарахування є порушенням прав споживача.
Також вказувала на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи та зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи.
У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 були прописані 4 особи, які там і проживали разом до початку повномасштабного військового вторгнення російської федерації до України, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Звернула увагу суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з початку повномасштабного військового вторгнення російської федерації до України, а саме з 27.03.2022 року, виїхали за кордон через безпекову ситуацію в нашій державі (що підтверджується відмітками про перетин кордону у паспорті громадянина України для виїзду за кордон), тому відповідно в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вказані особи не проживали через постійне перебування і проживання у Німеччині з березня 2022 року та по сьогоднішній день.
Крім цього, ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України 20.06.2024 року на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року та продовжує військову службу по сьогоднішній день.
Таким чином, у період з 27.03.2022 року по 20.06.2024 року послугами з постачання гарячої води користувалася лише одна особа - апелянт ОСОБА_1 .
Починаючи з 20.06.2024 року по сьогоднішній день послуги з постачання гарячої води не споживаються за вказаною адресою, оскільки в квартирі не проживає ніхто.
Тому апелянт вважає, що заборгованість за період з 01.11.2021 року за послуги з постачання гарячої води у розмірі 39 726, 00 грн є незаконно нарахованою позивачем, у зв`язку із наданням доказів, що підтверджують відсутність проживання осіб, зареєстрованих у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а отже і відсутність у споживанні послуг гарячого водопостачання.
Також вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував порядок (мораторій) нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану.
Представник апелянта посилалась на постанову Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 року, та зазначала, що нарахування та стягнення судом інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням з 24.02.2022 року по 30.12.2023 року, включно було заборонено на всій території України.
Водночас, всупереч вимог законодавства, позивачем заявлено, а судом першої інстанції задоволено вимоги про стягнення з відповідачів з 01.11.2021 року інфляційних втрат у розмірі 5 436,54 грн, 3 % річних у розмірі 1 293,86 грн та пеню у розмірі 1 574,25 грн, що було нараховано на суму заборгованості за послуги постачання гарячої води, яка складає 39 726,00 грн та нараховано з 01.11.2021 року інфляційних втрат у розмірі 3 390,59 грн, 3 % річних у розмірі 816,59 грн та пеню у розмірі 993,52 грн, що було нараховано на суму заборгованості за послуги постачання теплової енергії, яка складає 25054,23 грн.
Також представник апелянта в апеляційній скарзі зазначала про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані відповідач ОСОБА_1 (у зв`язку із проходженням військової служби), ані відповідач ОСОБА_2 (у зв`язку із постійним проживанням за кордоном, починаючи з 27.03.2022 року) не отримували жодних документів від суду першої інстанції або ж позивача та не володіли інформацією про розгляд справи у судовому порядку. Це унеможливило брати участь у судовому процесу та надати докази вчасно під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що зважаючи на те, що відповідачі є споживачами послуг та повинні були здійснювати оплату таких послуг на рахунок ПАТ «Київтеплоенерго», однак, вчасно та регулярно платежі на оплату послуг не вносили, що призвело до утворення заборгованості, а тому така заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин - у період нарахованої заборгованості).
Вказаний Закон України «Про житлово-комунальні послуги» містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 291 від 03 квітня 2019 року).
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Правовідносини з постачання фізичним особами централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Встановлено, що КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено Договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційних нарахувань, судових та інших витрат, витрат на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-яких інших без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів (а.с. 25-26).
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 станом на 05.06.2025 року зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).
Позовні вимоги у даній справі пред`явлено до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З наданих позивачем копій корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, вбачається, що для будинку за адресою: АДРЕСА_1 , надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 16-23).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 становить 87069,57 грн і складається з:
- заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячої води за період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 5545,47 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 959,36 грн, 3% річних у розмірі 235,17 грн;
- заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 року по 30.06.2025 року у розмірі 25054,23 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3390,59 грн, 3% річних у розмірі 816,59 грн, пеня у розмірі 993,52 грн;
- заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 року по 30.06.2025 року у розмірі 39726 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 5436,54 грн, 3% річних у розмірі 1293,86 грн, пеня у розмірі 1574,25 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1260,24 грн;
- заборгованість за плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи позовні вимоги, оскільки споживши надані позивачем послуги, у порушення вимог законодавства, відповідачі не здійснили своєчасну оплату вказаних послуг.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 не може вважатися належним відповідачем по даній справі та не може відповідати за заборгованість зі сплати послуг централізованого постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки на момент звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 у встановленому порядку був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва, а тому ОСОБА_1 на законних підставах несе відповідальність за зобов`язання з оплати наданих послуг, відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Крім того на спростування доводів про те, що ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1 , останній не надав належних доказів, зокрема витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за період з 2018 року по 2021 року.
Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17 зробив висновок, що: «позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, а відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг».
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у зв`язку з не проведенням державної повірки лічильника, останній було знято з абонентського обліку, а нарахування проводилося по загальнобудинковому обліку.
Так, в апеляційній скарзі апелянт підтвердив, що до 31 жовтня 2021 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1 необхідно було провести повірку лічильників води, в тому числі і гарячого водопостачання, проте цього зроблено вчасно не було, у зв`язку з чим з 01 листопада 2021 року нарахування оплати за постачання гарячої води здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів споживання.
Таким чином, доводи апелянта зводяться до твердження про правомірність нарахування підприємством оплати за послуги з гарячого водопостачання не за квартирним лічильником, а за загальнобудинком лічильником, з тих підстав, що власники квартири не здійснили його своєчасну повірку та невчасно передавали показники.
За змістом ст. 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентувався чинними на момент виникнення між сторонами правовідносин Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630.
Пунктами 9, 30, 32 Правил №630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.
Пунктом 10 Правил №630 встановлено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Згідно п. 7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою КМУ від 08.07.2015 №474 (далі Порядок №474), виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.
Отже, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі позивача засобу обліку гарячої води, оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.
З огляду на те, що скаржником не заперечувався той факт, що повірка лічильника з гарячого водопостачання не була проведене (у строк до 31 жовтня 2021 року), про який підприємство повинне попереджати споживачів відповідно до вимог закону, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутність повірки приладу, що забезпечує індивідуальний облік гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , позбавила можливості позивача здійснювати нарахування обсягів використаних послуг на підставі показань такого приладу, у зв`язку з чим, у період з 01 листопада 2021 року за цією адресою здійснено нарахування за встановленими нормами споживання.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував обов`язку позивача контролювати своєчасність повірки лічильника гарячого водопостачання.
Доводи апеляційної скарги про те, що у період з 27.03.2022 року по 20.06.2024 року послугами з постачання гарячої води користувалася лише одна особа - апелянт, а починаючи з 20.06.2024 року по сьогоднішній день послуги з постачання гарячої води не споживаються, оскільки в квартирі ніхто не проживає, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачі не надали відомостей, що у період з 20.06.2024 року по день звернення до суду вони зверталися із заявами до відповідача в яких повідомляли про те, що не проживають за адресою свого місця реєстрації, не зазначали про поважність причин своєї відсутності, таких як перебування на закордоном (у випадку відповідача ОСОБА_2 ), та у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України (у випадку апелянта - ОСОБА_1 ).
Водночас тимчасова відсутність споживача і членів його сім`ї у відповідному житловому приміщенні є підставою для перерахунку плати за житлово-комунальну послугу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не врахував законодавчі зміни щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Кабінет Міністрів України своєю Постановою № 1405 від 29 грудня 2023 року скасував заборону на припинення житлово-комунальних послуг, нарахування штрафів та пені, а також на стягнення заборгованості населення за житлово-комунальні послуги.
Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3% річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року.
Із долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем було нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2025 року, що узгоджується з положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 (а.с. 13-15).
Отже, позивач КП «Київтеплоенерго», мав повне правове підґрунтя для здійснення нарахувань 3 % річних, інфляційних втрат та пені на суму простроченої заборгованості відповідачів у межах заявлених вимог за період з 01.01.2024 року по 30.06.2025 року.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачами.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мусієнко Ольги Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «30» січня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов