ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" грудня 2025 р.           Справа№ 925/1508/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Тарасенко К.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"
на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 (повний текст складено 20.06.2025)
у справі № 925/1508/24 (суддя Довгань К.І.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Лепського Віктора Івановича
до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"
про стягнення 169   608,98 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
09 грудня 2024 року позивач - Фізична особа - підприємець Лепський Віктор Іванович (далі - позивач, ФОП Лепський В.І.) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (далі - відповідач, ПрАТ "ВФ Україна") 169  608,98 грн безпідставно збережених коштів.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач відмовився від укладення договору оренди, однак фактично користується майном позивача, тому останній просить стягнути з відповідача 169  608,98 грн безпідставно збережених коштів за фактичне користування майном.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі №   925/1508/24 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на користь Фізичної особи-підприємця Лепського Віктора Івановича безпідставно отриманих коштів в сумі 169  608,98 грн та 2  422,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем безпідставно збережено кошти, які, згідно з вимогами чинного законодавства, необхідно сплачувати позивачу (власнику земельної ділянки) як орендну плату за користування земельною ділянкою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" 07.07.2025 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі №   925/1508/24 скасувати; ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; керуючий п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, закрити провадження у справі №   925/1508/24, у зв`язку з непідсудністю господарському судочинству.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є таким, що суперечить дійсним обставинам та матеріалам справи.
Так за твердженням апелянта місцевий господарський суд встановивши заявлену позивачем оплату за користування земельною діялнкою, не обґрунтовує якими нормами чинного законодавства він керувався встановлюючи такі ціни, за користування земельною ділянкою чи її частиною. Разом з цим відповідач вважає, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому необхідно закрити провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі №   925/1508/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук   Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко   Г.П., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі №   925/1508/24, ухвалено розгляд справи №  925/1508/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позиції учасників справи.
29.07.2025 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
04.08.2025 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу) в яких останній просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, керуючись пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України закрити провадження по справі № 925/1508/24, в зв`язку з не підсудністю господарського судочинству.
Заявлені клопотання та результати їх розгляду.
Колегія суддів зазначає, що скаржник до апеляційної скарги долучив докази, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а саме витяг № НВ-7100564622025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Відповідно до ч.3, статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.
З матеріалів справи вбачається, що подані апелянтом докази, не були подані на розгляд в суді першої інстанції і відповідно не розглядались останнім, при цьому, акт та додаткова угода датовані 31.10.2022, тобто вони існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Втім, скаржник в апеляційній скарзі не зазначає будь-якого обґрунтування неможливості подати відповідні докази в суді першої інстанції, з яких колегія суддів могла б встановити наявність або відсутність поважних причини їх неподання.
З огляду на викладене, оскільки скаржник не був позбавлений можливості надати такі докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався, колегія суддів не бере до уваги додатково надані скаржником докази.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається із матеріалів справи, 15.11.2019 між гр. ОСОБА_1 (орендодавцем) та ПрАТ "ВФ Україна" (орендарем) був укладений Договір оренди нерухомого майна за № _YRK, відповідно до умов якого Орендодавець передавав, а Орендар приймав в строкове платне користування частину технологічного майданчика, загальною площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 48 згідно план-схеми (додаток № 2) (а.с.8-10).
Факт передачі Об`єкта оренди в порядку положень п. 4.2 вищевказаного Договору оренди, підтверджується Актом приймання-передачі Об`єкта оренди від 20.11.2019, підписаним уповноваженими представниками сторін (а.с.11).
З вищезазначеного Акту приймання-передачі вбачається, що Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування Об`єкт оренди, а саме: частину технологічного майданчика, загальною площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 48.
В подальшому наказом Відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Виконавчого комітету Ватутінської міської ради № 34 від 24.10.2022 номер земельної ділянки було змінено з 48 на 28-Б.
За умовами п. 11.1 вказаного Договору оренди, він вважався укладеним і набрав чинності з моменту його підписання Сторонами та скріпленням його печатками Сторін (за наявності) та діяв з 15.11.2019 до 15.10.2022 (включно).
П.11.8 цього Договору сторони узгодили, що у разі якщо орендар продовжує користуватись об`єктом оренди після закінчення строку договору, то за відсутності заперечень зі сторони орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були раніше встановлені цим договором, причому кількість таких поновлень не обмежується.
Термін дії вказаного договору спливав 15.10.2022, але після цієї дати орендар продовжив використання об`єкту оренди, проти чого орендодавець не заперечував. Отже дію Договору було поновлено до 15.09.2025 на тих самих умовах.
30.11.2022 між орендодавцем ( ОСОБА_1 ) та орендарем (відповідачем) було укладено Додаткову угоду № 1 до договору оренди нерухомого майна, якою сторони вирішили починаючи з 30.11.2022 припинити дію договору № YRK від 15.11.2019 у зв`язку з підписанням договору з іншою особою (а.с.12).
02.12.2022 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованою на ній нежитловою будівлею, який був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., зареєстрований в реєстрі за № 7325 (далі - Договір купівлі-продажу). Того ж дня право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 48596188, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 316669231 від 02.12.2022.
Право власності на нерухомість було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 48596045, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 316668138 від 02.12.2022 (а.с.17).
Відповідно до умов Договору купівлі-продажу Продавець ( ОСОБА_1 ) зобов`язався передати, а Покупець ( Лепський В.І. ) зобов`язався прийняти у приватну власність допоміжну (господарську) будівлю, яка належить до садибного, дачного та садового будинку (Естакада № 1, огорожа № 2) та земельну ділянку площею 0,1736 га, кадастровий номер 7121289400:01:002:0400, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-15).
Судом досліджено, що з моменту придбання позивачем земельної ділянки кадастровий № 7121289400:01:002:0400, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ній перебуває споруда (базова станція мобільного зв`язку KIE CHK YRK), яка належить на праві власності відповідачу.
02.12.2022 позивач звернувся до відповідача з пропозицією підписати договір оренди нерухомого майна (вказаної вище земельної ділянки в с. Юрківка) з 02.12.2022, умови якої були аналогічними до умов договору оренди № _YRK від 15.11.2019, що був раніше укладений між відповідачем та попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с.21). Проте, відповідач договір оренди не підписав.
24.09.2024 цінним листом з описом вкладення № 1800100071126 позивач направив відповідачу пропозицію про укладення договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких ПрАТ "ВФ Україна" орендувало цю земельну ділянку у попереднього власника ( ОСОБА_1 ).
Після отримання відповідачем пропозиції 30.09.2024, останній не договору оренди не підписав.
15.10.2024 відповідач надав позивачу відповідь на пропозицію про відмову від укладення договору оренди (а.с.30).
За умовами п. 5.1 та п. 5.2 Договору оренди від 15.11.2019, укладеного відповідачем із попереднім власником земельної ділянки, орендна плата за місяць оренди (що не включає вартість спожитої електроенергії) складала 5400,00 грн без ПДВ, нарахування якої починалося з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Об`єкта оренди.
Згідно п. 5.10 Договору оренди, місячна орендна плата, на кожний наступний рік, починаючи з 01.01.2021 мала збільшуватися на 7%.
Предметом спору у справі є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування об`єктом оренди (земельною ділянкою кадастровий № 7121289400:01:002:0400 за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 28-Б), яку відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе за період з 02.12.2022 по 30.10.2024.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Позивач просив суд з посиланням на статтю 1212 Цивільного кодексу Украйни стягнути з відповідача орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою без достатньої правової підстави розраховану на підставі договору оренди нерухомого майна №-YRK від 15.11.2019.
Колегія суддів зазначає, що статтею 1212 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.09.2018 у справі №925/230/17, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 316669231 від 02.12.2022 позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 7121289400:01:002:0400.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач з 02.12.2022 зобов`язаний був укласти з позивачем договір оренди та сплачувати йому орендну плату за використання земельної ділянки, однак договору оренди відповідач з позивачем не уклав, орендної плати жодного разу не сплатив.
Відповідно до ч.1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, як об`єкт цивільних прав з кадастровим номером 7121289400:01:002:0400 площею 0, 01736 га є сформованою. (а.с. 16)
Відтак, приймаючи до уваги належність земельної ділянки кадастровий номер 7121289400:01:002:0400 на праві власності позивачу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо використання відповідачем вказаної земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок її власника, що призвело до неотримання останнім коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою.
Досліджуючи розмір належної до сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з рішення суду першої інстанції, місцевий господарський суд взяв до уваги розрахунок позивача, який останній здійснив на підставі п. 5.1 проекту договору оренди земельної ділянки №_YRK від 15.10.2024 використавши за основу для визначення базової ціни орендної плати за місяць умови п. 5.10 договору оренди нерухомого майна №_YRK від 15.11.2019 укладеного відповідачем з попереднім власником нерухомого майна.
Однак, в даному випадку між сторонами відсутні договірні відносини, а тому застосування умов неукладеного проекту договору оренди земельної ділянки №_YRK від 15.10.2024 до них є помилковим.
За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Відтак, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20.09.2018 року у справі № 925/230/17 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 року у справі №922/2060/22.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
При цьому статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" Нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання. Нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації для визначення нормативної грошової оцінки певної земельної ділянки.
При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Так, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.
Втім, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутній витяг з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки на підставі якого можливо б було здійснити розрахунок позовних вимог у даній справі.
Колегія суддів ще раз звертає увагу позивача, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України, а тому даний позов не може ґрунтуватись на будь-якому договорі, його умовах чи цінах, зокрема пункту 5.1. неукладеного проекту договору оренди земельної ділянки№_YRK від 15.10.2024 на підставі, якого позивач визначає розмір орендної плати.
З огляду на не доведеність позивачем розміру належної до сплати орендної плати за фактичне користування спірною земельною ділянкою у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Одночасно колегія суддів звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом зобов`язання відповідача укласти договір оренди.
Щодо доводів скаржника щодо непідсудності даної справи господарському судочинству, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фізична особа набуває право власності на майно лише у статусі фізичної особи, що не позбавляє її права використовувати це майно у підприємницькій діяльності.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі № 925/1518/24 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" підлягає задоволенню.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до вимог статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду визнає рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі №925/1508/24 таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові повністю, а апеляційна скарга відповідача на зазначене рішення суду першої інстанції, відповідно, такою, що підлягає задоволенню. 
Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача. 
Керуючись ст. ст.  74,  129,  269,  275,  277,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі №925/1508/24 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2025 у справі №925/1508/24 скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Лепського Віктора Івановича (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (код ЄДРПОУ: 14333937; вул.Лейпцизька,15, м.Київ, 01601) 3633 (три тисячі шістсот тридцять три гривні) 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати відповідний наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
6. Матеріали справи №925/1508/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                К.В. Тарасенко