ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" січня 2026 р. справа № 300/2144/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення № 3809 від 17.12.2024, - 
Стислий виклад позицій сторін. Процесуальні дії суду:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) 01.04.2025 звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуської міської ради Івано-Франківської області (далі – відповідач, міська рада, орган місцевого самоврядування, Калуська МР), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17.12.2024 № 3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 ".
Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_2 , з яким Виконавчим комітетом Калуської міської ради було укладено Договір на право тимчасового довгострокового користування землею №119/01-24 від 24.10.2001 для ведення городництва, ОСОБА_1 звернувся до Калуської міської ради із заявою від 10.10.2024 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва, орієнтованою площею 0,0641 га на АДРЕСА_1 . Відповідач 17.12.2024 прийняв оскаржуване рішення №3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 " (далі – оскаржуване рішення, спірне рішення), у зв`язку з тим, що земельна ділянка згідно Генерального плану міста Калуш належить до території зелених насаджень громадського користування. ОСОБА_1 зазначив про те, що станом на дату укладення з ОСОБА_2 (померлим батьком дружини позивача) Договору на право тимчасового довгострокового користування землею № 119/01-24 від 24.10.2001, Генеральний план міста Калуша залишився не зміненим і по дату прийняття спірного рішення. Прийнявши оскаржуване рішення, за аргументами позивача, Калуською міською радою порушено принцип послідовності, а тому рішення відповідача від 17.12.2024 № 3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 " підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.04.2025 відкрив провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України, Кодекс). 
Ухвалою від 28.05.2025 суд також витребував у Калуської міської ради Івано-Франківської області належним чином засвідчені копії: заяви ОСОБА_1 від 10.10.2024 № 3006520 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (з усіма додатками до такої заяви), всіх матеріалів, на підставі яких прийнято рішення № 3809 від 17.12.2024 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 ", інформацію з Державного земельного кадастру та Містобудівного кадастру щодо земельної ділянки, відносно якої за заявою ОСОБА_1 прийнято рішення № 3809 від 17.12.2024.

На виконання вимог ухвали суду від 28.05.2025 Калуська міська рада подала до суду заяву від 14.06.2025 за №2346/02-38/04, яку зареєстровано в суді 09.06.2025 за вх.№15702/25.
Відповідно до частини 1 статті 174 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття провадження від 28.05.2025 у справі №300/2144/25 надіслано одержувачу – Калуській міській раді засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, котру доставлено до електронного кабінету останньої 28.05.2025 о 22:24 годині.
Днем вручення судового рішення, серед іншого, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини 6 статті 251 КАС України).
З урахуванням вказаного ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.05.2025 вважається врученою відповідачу належним чином.
Калуська міська рада, станом на дату ухвалення цього судового рішення, не скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 3 ухвали про відкриття провадження від 28.05.2025.
В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини:
Між громадянином ОСОБА_2 та Виконавчим комітетом Калуської міської ради 09.10.2001 укладено Договір №119/01-24 на право тимчасового довгострокового користування землею (далі – Договір від 09.10.2001).
За змістом пункту 1 предметом цього Договору від 09.10.2001 є земельна ділянка загальною площею 0,0999 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та надана в тимчасове довгострокове користування терміном на 15 років для ведення городництва.
Пунктом 4 рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.09.2001 №416 "Про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність" надано у тимчасове користування терміном на 15 (п`ятнадцять) років земельні ділянки для ведення городництва громадянам згідно з додатком 4, що засвідчується Архівним витягом з протоколу №12 засідання Виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.09.2001.
Згідно додатку 4 до рішення міськвиконкому від 25.09.2001 за №416 ОСОБА_2 надано в тимчасове довгострокове користування терміном на 15 (п`ятнадцять) років біля його присадибної ділянки земельну ділянку для ведення городництва площею 0,0999 га, за адресою АДРЕСА_1 .
Виконавчим комітетом Івано-Франківської обласної ради Народних депутатів рішенням №184 від 06.06.1979 затверджено Генеральний план міста Калуша, розроблений у 1978 році Українським державним інститутом проектування міст "Діпромісто".
Рішенням сорокової сесії шостого демократичного скликання Калуської міської ради від 06.06.2013 за №1960 "Про актуалізацію генерального плану м. Калуша" вирішено визнати актуальним для подальшого використання Генеральний плат міста Калуша, розроблений у 1978 році Українським державним інститутом проектування міст "Діпромісто". Вважати актуалізацію Генерального плану міста Калуша згідно з пунктом 1 цього рішення, чинною до затвердження, у встановленому порядку, останньої та розробленої необхідної містобудівної документації, відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
ОСОБА_1 10.10.2024 звернувся на ім`я міського голови Калуської міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва площею 0,0641 га за адресою АДРЕСА_1 .
До такої заяви позивачем долучено Схему розміщення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0641 га, Кадастровий план земельної ділянки, Відомість про встановлені межові знаки, розроблені ФОП ОСОБА_3 , посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 20.04.2023, документи, що посвідчують особу (паспорт громадянина України, картку платника податків) та Відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Рішенням сімдесят дев`ятої сесії восьмого демократичного скликання Калуської міської ради від 17.12.2024 за № 3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 ", вирішено відмовити громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0641 га на АДРЕСА_1 для городництва в оренду на підставі частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, оскільки зазначена земельна ділянка згідно генерального плану міста Калуша належить до території зелених насаджень громадського користування.
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Калуської міської ради Івано-Франківської області від 17.12.2024 № 3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

При прийнятті рішення у цій справі суд керується такими мотивами. Висновки суду:

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із положеннями частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (частина 1 статті 20 ЗК України).
Відповідно до положень статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
За змістом частини першої статті 36 ЗК України громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва. Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.
Отже, законом передбачено право громадян України на отримання у строкове платне користування (оренду) земельних ділянок для ведення городництва із земель державної і комунальної власності сільськогосподарського призначення.
Відповідно до частин першої, другої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Порядок набуття відповідного права врегульовано статтею 124 ЗК України. Так, частинами першою-третьою цієї статі визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Разом з тим, відповідно до абзацу 16 частини 2 статті 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Таким чином, з аналізу наведених правових норм слідує, що передача земельних ділянок в оренду для городництва здійснюється без застосування процедури земельних торгів та в порядку, що передбачений статтею 123 ЗК України.
У свою чергу частиною першою зазначеної статті установлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
В силу приписів частини третьої статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України від 17.02.2011 за №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7 частини 1 статті Закону №3038-VI).
Правого регулювання, визначене частинами 1, 2 статті 16 Закону №3038-VI, вказує на те, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 вказаного Закону. При цьому затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні, що не пов`язано із внесенням змін до неї, не потребує звернення до відповідних органів виконавчої влади для визначення державних інтересів, проведення громадського обговорення.
Тобто генеральний план населеного пункту і детальний план території є різними видами містобудівної документації.
Як визначено пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.
Згідно з частиною 3 статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Розробником генерального плану населеного пункту може бути суб`єкт господарювання, який має право здійснювати розроблення містобудівної документації відповідно до Закону України "Про архітектурну діяльність" та документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій". Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин.
За змістом частин 6, 7 статті 17 Закону 3038-VI рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, які організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.
Підставами для прийняття рішення щодо розроблення або внесення змін до генерального плану населеного пункту, в силу вимог пункту 26 Порядку №926, є: 1) відсутність генерального плану населеного пункту, якщо його розроблення передбачено у комплексному плані; 2) відсутність генерального плану населеного пункту, якщо територія територіальної громади включає лише територію населеного пункту і розроблення комплексного плану не передбачено; 3) рішення органу місцевого самоврядування за результатами розгляду звіту про містобудівний моніторинг реалізації генерального плану населеного пункту, який містить пропозицію щодо внесення змін до генерального плану; 4) прийняття рішення Кабінетом Міністрів України щодо ініціювання внесення змін до генерального плану населеного пункту через виникнення державної необхідності, якщо це рішення містить положення щодо забезпечення фінансування розроблення зазначених змін.
Частиною 9 статті 17 Закону 3038-VI визначено, що строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.
Як вбачається зі спірного рішенням сімдесят дев`ятої сесії восьмого демократичного скликання Калуської міської ради від 17.12.2024 за № 3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 ", позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0641 га на АДРЕСА_1 для городництва в оренду на підставі частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, оскільки зазначена земельна ділянка згідно генерального плану міста Калуша належить до території зелених насаджень громадського користування.
Суд звертає увагу, що визначена у вказаному рішення підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою (невідповідність містобудівній документації, а саме: згідно генерального плану міста Калуша належить до території зелених насаджень громадського користування) відповідає підставі, зазначеній у частині третій статті 123 ЗК України.
Відповідно до статті 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.
До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. Майданчики для занять спортом на відкритому повітрі, об`єкти фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості, можуть бути розміщені на земельних ділянках усіх категорій земель (стаття 51 ЗК України).
Згідно з частиною третьою статті 52 ЗК України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. На таких землях (крім земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельних ділянок, зайнятих об`єктами фізичної культури і спорту, інших аналогічних об`єктів) допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення, що не порушують режим використання земель рекреаційного призначення.
Відповідно до частини 2 статті 20 ЗК України користувач земельної ділянки, наданої йому в оренду без проведення земельних торгів, не може змінювати цільове призначення земельної ділянки, що може призвести до провадження ним на земельній ділянці іншої діяльності (крім випадків розташування на земельній ділянці будівель, споруд, що перебувають у власності землекористувача). Також згідно зі статтями 36, 37 Закону України "Про охорону земель" забороняється зміна виду угідь таких земельних ділянок сільськогосподарського призначення сіножатей і пасовищ, які характеризуються власним правовим режимом і екосистемними функціями, на інші земельні угіддя, зокрема на ріллю та багаторічні насадження.
Суд погоджується із доводами відповідача про те, що землі зелених насаджень міст не можуть надаватись як земельні ділянки для городництва в оренду, позаяк правовідносини щодо надання в оренду громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності земельних ділянок для городництва регулюються статтею 36 ЗК України, яка структурно входить до глави 5 "Землі сільськогосподарського призначення" ЗК України. Отже, при формуванні земельної ділянки її цільове призначення не може суперечити генеральному плану міста Калуша. Натомість проектоване цільове призначення використання земельної ділянки – городництво суперечитиме генеральному плану міста Калуша.
Відповідно до Витягу з містобудівної документації, а саме Генерального плану міста Калуша, затвердженого рішенням № 184 від 06.06.1979 Виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради Народних депутатів, земельна ділянка площею 0,0641 га за адресою вулиця Срібняка, місто Калуш, на яку ОСОБА_1 просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва, відноситься до земель зелених насаджень громадського користування. Доказів протилежного матеріали адміністративної справи не містять.
Суд погоджується з доводами позивача про неухильність дотримання суб`єктами владних повноважень основний складових принципу належного урядування, який забезпечує прийняття ними легітимних, справедливих та доскональних рішень.
Натомість, доводи позивача про порушення відповідачем принципу належного врядування та принципу послідовності не можуть бути прийняті судом до уваги як самостійна та достатня підстава для задоволення позову.
Хоча Генеральний план міста Калуша, затверджений у 1979 році та визнаний актуальним рішенням Калуської міської ради від 06.06.2013 №1960, дійсно не зазнав змін як на момент укладення Договору на право тимчасового довгострокового користування землею від 09.10.2001 з ОСОБА_2 , так і на момент прийняття спірного рішення, однак правовідносини, у межах яких розглядається заява ОСОБА_1 , є новими земельними та публічно-правовими правовідносинами.
Суд враховує, що Договір від 09.10.2001 був строковим, укладеним терміном на 15 років, а строк його дії закінчився у 2016 році. Доказів його переукладення на новий строк суду не подано. Отже, вказаний договір припинив свою дію з підстав, визначених законом, і не породжує жодних правових наслідків після спливу встановленого строку. При цьому ОСОБА_1 не був стороною зазначеного договору, не набув прав та обов`язків за ним, а правовідносини, що випливали з вказаного договору не допускали правонаступництва, тим паче після його припинення за строком дії. Тобто такий договір виключає можливість правонаступництва у відповідних земельних правовідносинах.
Звернення ОСОБА_1 до Калуської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва площею 0,0641 га за адресою АДРЕСА_1 , підлягала розгляду відповідачем виключно з урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, яка прямо визначає вичерпний перелік підстав для надання мотивованої відмови.
Відповідно до Генерального плану міста Калуша спірна земельна ділянка належить до території зелених насаджень громадського користування, що свідчить про її невідповідність заявленому цільовому призначенню — для ведення городництва. За таких обставин надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду суперечило б вимогам містобудівної документації та положенням земельного законодавства.
У досліджуваному випадку суд також виходить із того, що орган місцевого самоврядування не може здійснити визначення чи проектування того чи іншого об`єкту містобудування поза межами внесення у встановленому порядку змін до містобудівної документації, зокрема, до генерального плану населеного пункту. Таке проектування можливе або шляхом розроблення відповідних змін до генерального плану або проекту детального планування відповідної території.
Посилання позивача виключно на принцип належного врядування практику Європейського суду з прав людини - рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України, заява№ 29979/04, є не релевантними, з огляду на встановлені обставини цієї справи, та зроблені судом вище висновки. Так в спірному випадку відповідачем не здійснюється виправлення допущеної помилки за рахунок позивача, оскільки як вже зазначав суд, позивач не був учасником правовідносин між відповідачем та ОСОБА_2 , які грунтувалися на строковому договорі, який припинив свою дію по закінчення відповідного строку, на який його було укладено, і вказані правовідносини не допускали правонаступництва. Водночас суд зазначає, що оцінка правомірності дій органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки у тимчасове користування ОСОБА_2 в 2001 році не входить до предмета даного спору та не підлягає дослідженню у межах розгляду цієї справи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За досліджених судом обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Калуської міської ради від 17.12.2024 № 3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 " прийняте у межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені законом, з дотриманням вимог частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, а відтак відсутні підстави для його скасування.
Отже, в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що ОСОБА_1 на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
З огляду на не понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору, зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судовий збір.
Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 17.12.2024 № 3809 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_1 ". 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_2 ;
відповідач - Калуська міська рада Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 33578261), вулиця Івана Франка, будинок 1, місто Калуш, Івано-Франківська область, 77300.

Суддя   /підпис/  Боршовський Т.І.