Справа № 456/4130/25
Провадження № 1-кп/456/193/2026

ВИРОК
іменем України

04 лютого 2026 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дуліби Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.08.2020 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого з ДУ «Личаківська виправна колонія (№30) 30.04.2024, 
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 04 липня 2025 року перебував поблизу приміщення торгового центру «О 3», що розташований за адресою: м. Стрий, вул. О.Ольжича,3 Львівської області, де побачив потерпілого ОСОБА_6 , який спав сидячи на лавці, та в цей час в ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Надалі ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що ОСОБА_6 заснув, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з кишені штанів ОСОБА_6 шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 988,00 грн., в якому були грошові кошти в сумі 4200, 00 грн. та утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим розпорядився на власний розсуд. 
Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5188, 00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.
Правова позиція сторони обвинувачення. 
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 28 липня 2025 року слідчим Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 та затверджений прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
З огляду на обвинувальний акт, прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
В судових дебатах прокурор просить суд ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, й призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки.
Правова позиція потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_6 подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при призначенні міри покарання покладається на розсуд суду.
Правова позиція сторони захисту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю та показав, що 04 липня 2025 року перебував поблизу приміщення торгового центру «О 3», що розташований за адресою: м. Стрий, вул. О.Ольжича,3 Львівської області, де побачив потерпілого ОСОБА_6 , який спав сидячи на лавці, скориставшись тим, що ОСОБА_6 заснув, він витяг з кишені штанів потерпілого шкіряний гаманець чорного кольору, в якому були грошові кошти, які витратив на придбання продуктів харчування для своєї цивільної дружини та її дітей. Розкаюється у вчиненому, просить суд його суворо не карати.
Захисник ОСОБА_4 при призначенні покарання ОСОБА_5 просить суд врахувати, що останній усвідомив протиправність вчинених ним діянь, має проблеми зі здоров`ям, розкаюється у вчиненому. 
Межі судового розгляду кримінального провадження.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого. 
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України.
Висновки суду. 
Таким чином суд вважає доведеним: 
факт вчинення ОСОБА_5 таємного викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання. 
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. 
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено. 
Пом`якшуючими вину обвинуваченого обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому, позицію потерпілого, який у призначенні міри покарання покладається на розсуд суду і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
До вказаних висновків, суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК. 
Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. 
Суд враховує, що згідно з довідкою КНП «ТМО «СМОЛ» №161 від 04.02.2026, ОСОБА_5 перебуває на обліку в кабінеті «Довіра» поліклінічного відділу КНП «ТМО «СМОЛ» (лікар інфекціоніст ОСОБА_8 ) з діагнозом: ВІЛ-інфекція ІІІ клінічна стадія, ускладнена енцефалопатією змішаного ґенезу. Опійна наркоманія. Хронічний токсичний гепатит. Розпочав лікування та отримує АРТ (антиретровірусну терапію). 
На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутності обтяжуючих у справі обставин, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому обрано у виді домашнього арешту, який слід скасувати.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити на підставі ст.174 КПК України.
Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України. 
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого. 
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд 
у х в а л и в :
ОСОБА_5  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, й призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки.
Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 повідомляти уповноважений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказаний орган для реєстрації.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту скасувати.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2025 по справі №456/3934/25 на шкіряний гаманець чорного кольору, банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_10 , банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_10 , банківську картку для виплат «Приватбанк» НОМЕР_3 , видану на ім`я ОСОБА_10 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_10 .
Речові докази: диск DVD-R марки «Omega» - залишити при матеріалах кримінального провадження; шкіряний гаманець чорного кольору, банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_10 , банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_10 , банківську картку для виплат «Приватбанк» НОМЕР_3 , видану на ім`я ОСОБА_10 , посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_10 – повернути потерпілому ОСОБА_6 .
Стягнути з ОСОБА_5  на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №2001/25 від 22.07.2025 в сумі 400 /чотириста/ гривень.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. 
Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений та його захисник - подати клопотання про помилування. 

Головуючий суддя 	ОСОБА_1