Справа № 214/8467/25
2/214/667/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
29 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: 
головуючого – судді Євтушенка О.І.,
за участю:
секретарів судового засідання – Попкової Ю.В., Авдєєва М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/8467/25 за позовною заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Савченко Вікторії Віталіївни до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, -
ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2025 року адвокат Савченко В.В., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 11 380 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп., завдані внаслідок вчинення злочину, а також покласти судові витрати у справі на відповідача.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2025, у справі №214/5116/25, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Матеріалами кримінальної справи №214/5116/25 встановлено, що ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 та обіймаючи посаду командира розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , 08 січня 2025 року приблизно о 10 год. 35 хв., перебуваючи у громадському місці – на проїжджій частині центральної дороги навпроти будинку АДРЕСА_1 , знаходячись у власному автомобілі «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_3 , побачив раніше йому незнайому ОСОБА_1 , яка перебувала у власному автомобілі «HONDA ACCORD», д.н.з. НОМЕР_4 , що рухався у сусідній смузі руху в напрямку вул. Вільної Ічкерії.
Після цього ОСОБА_2 вийшов зі свого автомобіля, тримаючи в правій руці предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: побутовий кухонний ніж, підійшов до лівої бокової частини автомобіля «HONDA ACCORD», за кермом якого перебувала потерпіла ОСОБА_1 , та без будь-яких підстав, діючи з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок та загальноприйняті норми поведінки, що супроводжувалося особливою зухвалістю, просунув праву руку з ножем у салон автомобіля через ліві передні двері та розмахував ножем поблизу обличчя потерпілої, одночасно висловлюючись на її адресу грубою нецензурною лайкою.
У цей час потерпіла ОСОБА_1 натиснула кнопку автоматичного склопідіймача лівих передніх дверей автомобіля. Коли скло почало підійматися, ОСОБА_2 висунув руку з ножем із салону автомобіля та продовжив свої хуліганські дії, завдаючи ударів рукояткою ножа по даху автомобіля, а також лівою рукою намагався відчинити ліві передні двері автомобіля, смикаючи з зусиллям за ручку дверей.
Побоюючись за своє життя та здоров`я, потерпіла ОСОБА_1 залишила місце події, поїхавши на автомобілі «HONDA ACCORD», д.н.з. НОМЕР_4 .
Під час зазначеної події військовослужбовець протягом кількох хвилин здійснював дії, спрямовані на фізичне та психологічне насильство щодо потерпілої, погрожував їй фізичною розправою та принижував її гідність. Ці дії спричинили у потерпілої значний психологічний стрес та були оцінені нею як одні з найтяжчих у її житті.
Крім того, потерпіла ОСОБА_1 є лікарем, завідувачкою відділення у КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, а також обіймає посаду керівника програми «Безбар`єрний доступ пацієнтів до всіх видів допомоги» у Криворізькому районі. Потерпіла є матір`ю трьох дітей, наймолодшій з яких на час події було 15 місяців; дитина перебувала на грудному вигодовуванні.
Під час інциденту потерпіла усвідомлювала реальну загрозу для свого життя через поведінку військовослужбовця, який, погрожуючи фізичною розправою, перебував у безпосередній близькості та міг завдати їй смертельних тілесних ушкоджень у разі відкриття дверей або вікна автомобіля. Внаслідок зазначеного стресу та психологічної травми у потерпілої виникла неможливість грудного вигодовування дитини.
Після інциденту ОСОБА_1 була змушена звернутися за медичною допомогою. Лікарем було призначено відповідне лікування та медикаментозні засоби, прийом яких розпочато у січні 2025 року. Протягом усього часу потерпіла проходить психологічну реабілітацію, у тому числі відвідує сеанси психолога, отримує медикаментозне лікування та проходить курс спеціалізованого харчування. Потерпіла продовжує відчувати наслідки психологічної травми у вигляді нічних кошмарів та тривожного стану.
Внаслідок злочину, що стався 08.01.2025, позивачці ОСОБА_1 було пошкоджено автомобіль марки «HONDA ACCORD», д.н.з. НОМЕР_4 . У зв`язку з цим потерпіла звернулася до автомайстерні ФОП ОСОБА_3 для усунення пошкоджень. Відповідно до рахунку №07/02 від 07.02.2025 та підтвердженого акту виконаних робіт №07/02 від 07.02.2025 витрати на відновлення автомобіля склали 3 400 грн.
Окрім того, 09.01.2025 ОСОБА_1 звернулася за медичною допомогою. За результатами обстеження їй було встановлено діагноз тривожно-депресивний розлад, що підтверджується випискою з медичної картки потерпілої із зазначенням відповідних медикаментозних призначень. У зв`язку з цим їй було призначено медикаментозне лікування, що також підтверджується фактом придбання лікарських засобів відповідно до призначення.
Діями ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_4 було завдано значної моральної шкоди, що спричинило неоціненні душевні страждання, втрату довіри до людей, особливо до військовослужбовців, та вимушені зміни звичного способу життя. Унаслідок цього потерпіла перебуває у стані знервованості, відчуває душевний біль і намагається уникати контактів з особами у військовій формі.
З огляду на зазначене, потерпіла просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду за витрати понесені на відновлення автомобіля, що складає 3 400 грн., витрати на медичне лікування у сумі 7 980, 00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.26).
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.55).
15 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Савченко В.В. подала до суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.
ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи за місцем відбування покарання, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.51-52).
Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову або доказів, зупинення чи поновлення провадження по справі судом не застосовувались.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року у справі №214/5116/25, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Зі змісту вироку вбачається, що 08 січня 2025 року приблизно о 10 год. 35 хв., потерпіла ОСОБА_1 зазнала психологічного та фізичного насильства з боку військовослужбовця ОСОБА_2 , який погрожував їй фізичною розправою та принижував її гідність. Дії відповідача спричинили потерпілій значний стрес, психотравму та медичні наслідки, що вимагали звернення позивача за медичною допомогою та психологічною реабілітацією.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише у частині встановлення факту наявності таких дій (бездіяльності) та визначення того, що вони вчинені саме цією особою.

Згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать: реальні збитки – фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона вже здійснила або має здійснити для відновлення свого порушеного права; упущена вигода – доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Таким чином, збитки включають фактичні втрати, витрати на відновлення порушеного права та упущену вигоду, причому ці витрати повинні бути безпосередньо пов`язані з відновленням порушеного права, а не опосередковано.
Для настання цивільної відповідальності у деліктних правовідносинах необхідна наявність складу цивільного правопорушення, який включає: шкоду; протиправну поведінку особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вину особи (умисел або необережність).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від обов`язку її відшкодування лише у випадку доведення, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність – це забезпечений державним примусом обов`язок особи, яка заподіяла шкоду, відшкодувати її потерпілому.
Аналіз положень ст.1166 ЦК України дозволяє виділити загальні складові деліктної відповідальності: протиправна поведінка особи – порушення цивільних прав іншої особи; настання шкоди – матеріальні збитки або інші негативні наслідки для потерпілого; причинний зв`язок – настання шкоди повинно бути безпосереднім наслідком протиправної поведінки заподіювача; вина заподіювача шкоди – умисел або необережність, за наявності яких настає відповідальність.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.
У зв`язку з вищезазначеним, факт завдання майнових збитків позивачці ОСОБА_1 як потерпілій у кримінальному провадженні внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , вина якого встановлена судом під час розгляду справи про вчинення кримінального правопорушення із постановленням обвинувального вироку, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає, оскільки його істина вже встановлена судовим рішенням і немає необхідності повторно встановлювати ці обставини або ставити під сумнів достовірність та стабільність судового акта, який набрав законної сили. 
Суд у даній цивільній справі не оцінює обставини кримінального правопорушення та дії учасників, оскільки їм вже була надана оцінка під час розгляду кримінальної справи. Дії суду у рамках цієї цивільної справи стосуються виключно цивільно-правової відповідальності винної особи і не передбачають перевірки правомірності притягнення її до кримінальної відповідальності.
В силу положень ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідженими оригіналами товарних чеків, виданих БФК «Аптека №50», ліцензіат ТОВ «Бердянська фармацевтична компанія», підтверджується здійснення позивачем витрат на своє лікування на суму 6 163,60 грн. Крім того, судом досліджена виписка з медичної карти амбулаторного хворого, яка підтверджує, що придбані ліки відповідали призначеному лікарем лікуванню, що забезпечує безпосередній причинний зв`язок між витратами та необхідним медичним лікуванням (а.с.64-69).
Також судом досліджено рахунок №07/02 від 07.02.2025 та акт наданих послуг (виконаних робіт) №07/02 від 07.02.2025, складені керівником ФОП ОСОБА_3 , які підтверджують понесені позивачкою ОСОБА_1 витрати на відновлення пошкодженого автомобіля «HONDA ACCORD», р.н. НОМЕР_4 , у загальному розмірі 3 400 грн. Зазначені витрати включають фарбування дзеркала правих передніх дверей, фарбування ручки правих передніх дверей у зв`язку з пошкодженнями, а також полірування даху автомобіля з правого боку та полірування правого переднього крила, пошкоджених унаслідок протиправних дій (а.с.14-15).
З досліджених судом доказів, наданих представником позивача, встановлено, що між заподіяною позивачці ОСОБА_1 матеріальною шкодою та вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Доказів, які б спростовували наявність такого зв`язку, стороною відповідача суду не подано.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що документально підтверджений розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 9 563,60 грн. (витрати на лікування та витрати на відновлення пошкодженого автомобіля), інша частина витрат, заявлена позивачем, належним чином жодними доказами не підтверджена.

За змістом ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.
У п.3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому у позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому саме полягає така шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив при визначенні її розміру та якими доказами ці обставини підтверджуються. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі №584/947/20, провадження №61-10387св22.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із характеру, тривалості, обсягу та змісту фізичних та душевних страждань, яких позивач (потерпілий) зазнав, зокрема душевних стражданнях, які пов`язані з моральними переживаннями за своє здоров`я, а також в негативних переживаннях після вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19).
Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка триває до теперішнього часу. Моральна шкода, заподіяна ОСОБА_1 , полягає у перенесених нею значних душевних стражданнях, спричинених усвідомленням реальної загрози її життю та здоров`ю. Потерпіла перебувала у стані сильного психологічного напруження через агресивну поведінку військовослужбовця, який, погрожуючи фізичною розправою, знаходився у безпосередній близькості та міг завдати їй тяжких тілесних ушкоджень. Наслідком пережитого стресу стала психологічна травма, зокрема, страх спілкування із військовослужбовцями. 
Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка проявилася у нестерпному душевному болю, негативних емоціях та постійних переживаннях у зв`язку з вчиненням відповідачем ОСОБА_2 протиправних дій, необхідності докладати додаткових зусиль для нормалізації свого психоемоційного стану, а також у виникненні раптових та незапланованих витрат. Виходячи з наведеного, позивачка оцінила розмір завданої їй моральної шкоди у 50 000,00 грн.
Судом встановлено, що позивачка надала докази, які підтверджують факт заподіяння їй моральної шкоди. Суд дійшов висновку, що позивачка зазнала душевних страждань, що виявилися у нервовому напруженні, стресі, негативних емоціях та негативних наслідках для здоров`я, безпосередньо пов`язаних з протиправними діями відповідача. Також позивачка була змушена вжити додаткових заходів для відновлення свого психоемоційного стану.
З огляду на характер і обсяг завданих позивачці моральних страждань, їх тривалість, ступінь негативного впливу на її звичний спосіб життя, а також керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення моральної шкоди та вважає необхідним стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.
Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивачка ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона є потерпілою та з цієї підстави не зобов`язана сплачувати судовий збір. Водночас за заявлені позовні вимоги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Здійснюючи розподіл понесених позивачем судових витрат суд виходить з наступного.
Так як позов задоволено на 84% від заявленої ціни позову (59 563,6 грн. від 61 380,00 грн.), то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 1 017,41 грн. судового збору (84% від 1 211,20 грн.). 
Керуючись ст.ст.10, 12-13, 76-80, 259, 263, 264, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.23, 1166, 1177 ЦК України, суд,-, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 – адвоката Савченко Вікторії Віталіївни до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 9 563 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 017 (одна тисяча сімнадцять) грн. 41 коп. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 29 січня 2026 року.

Суддя О.І. Євтушенко