Номер провадження: 11-кп/813/172/26
Справа № 947/17708/21 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 
секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційній скарги представника потерпілого ОСОБА_10 та прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2022 відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Білолісся, Татарбунарського р-ну, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2019 р.н., офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України 

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації особистого майна.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладанням обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасований.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк перебування ОСОБА_8 під вартою з 28.03.2021 по 14.04.2022, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. 
Цивільний позов ТОВ «Підприємство «Альянс» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 591 670 грн. задоволено в повному обсязі.
Стягнуто в рівних частках з особи, матеріали відносно якого виділені в окрема провадження та ОСОБА_8 на користь ТОВ «Підприємство «Альянс» матеріальну шкоду у розмірі 591 670 (п`ятсот дев`яносто одну тисячу шістсот сімдесят) гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат. 
Цим же вироком, особа матеріали відносно якої виділені в окреме провадження визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі ,без конфіскації особистого майна.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України вона звільнена від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладанням обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, обраний відносно вказаної особи у виді тримання під вартою скасований.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк перебування вказаної особи під вартою з 28.03.2021 по 14.04.2022, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. 
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 25.03.2021 в м. Одесі особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження (Особа 1) знаючи, що 27.03.2021 приблизно о 15 год. інженер ТОВ «Підприємство «Альянс» ОСОБА_12 приїде на автомобілі марки «Lexus» на місце проведення цим товариством будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Авдєєва - Черноморського, 7, з грошовими коштами в сумі майже 1 000 000 грн. вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_8 та з особою матеріали відносно якої виділені окреме провадження (особа 2), направлену на здійснення нападу на ОСОБА_12 з метою заволодіння цими грошовими коштами із застосуванням насильства, небезпечного для його життя і здоров`я, розподіливши злочинні ролі наступним чином.
Так, коли останній, тобто ОСОБА_12 прибуде за вказаною адресою, то вони на автомобілі під керуванням особи 1, під`їдуть до ОСОБА_12 , де особа 2, наявним у нього предметом схожим на пістолет в його лівій руці, і ОСОБА_8 нападуть на ОСОБА_12 , а потім він і ОСОБА_8 нанесуть удари і ногами в різні частини тіла ОСОБА_12 , після чого заволодіють наявними у останнього грошовими коштами, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, повинна під час цього розбійного нападу знаходитись за кермом автомобіля з працюючим двигуном, спостерігаючи за навколишнім оточенням з метою попередження особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження і ОСОБА_8 у випадку появи сторонніх осіб та з метою забезпечення втечі нападників з місця вчинення злочину на цьому автомобілі з майном, яким вони заволоділи. 
Згодом, 27.03.2021 приблизно о 09 год. на вул. Фонтанська дор. в м. Одесі, біль точна адреса не встановлена, особа, особа 1, ОСОБА_8 та особа 2, готуючись до вчинення даного кримінального правопорушення, купили у ОСОБА_13 належний останньому авто біль «Ford Scorpio» р/н НОМЕР_1 з метою використання цього автомобіля під час вчинення цього злочину.
В подальшому, 27.03.2021 приблизно о 12 год., особа 1, ОСОБА_8 і особа 2, з метою реалізації злочинної змови приїхали на автомобілі «Ford Scorpio» реєстр. номер НОМЕР_1 під керуванням особи 1, до будинку №7 по вул. Авдєєва - Черноморського, в м. Одесі, де очікували ОСОБА_12 який о 15 год. 32 хв. вказаного дня на своєму автомобілі марки «Lexus» реєстр. номер НОМЕР_2 приїхав на автомобільну стоянку на місці проведення «Підприємство «Альянс» будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Авдєєва - Черноморського, 7, та вийшов зі свого автомобіля з сумкою, в якій знаходились грошові кошти, в правій руці.
Після цього, особа 2, ОСОБА_8 згідно злочинної змови на автомобілі «Ford Scorpio» реєстр. номер НОМЕР_1 під керуванням особи 1, під`їхали до ОСОБА_12 де особа 2 тримаючи у лівій руці, предмет, схожий на пістолет, і ОСОБА_8 вибігли з даного автомобіля «Ford Scorpio» та підбігли до ОСОБА_12 напавши на останнього: особа 2 здійснила декілька пострілів з наявного у нього предмету, схожого на пістолет: в область тулуба ОСОБА_12 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани живота і трьох ран правої сідниці, а також постріли в голову ОСОБА_12 спричинивши останньому тяжкі тілесні пошкодження у вигляді рани в лівій тім`яній ділянці, лінійного перелому лівої тім`я нової кістки, крововиливу під павутинну оболонку головного мозку, від цих поранень ОСОБА_12 впав спиною на асфальтне покриття автомобільної стоянки, чим йому був спричинений фізичний біль, після чого, особа 2 та ОСОБА_8 нанесли ОСОБА_12 декілька ударів ногами по різним частинам тіла, спричинив останньому фізичний біль, а потім особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження шляхом ривку вихопив з правої руки ОСОБА_12 портфель останнього - вартістю 500 грн., в якому знаходились: грошові кошти ТОВ «Підприємство «Альянс» в сумі 902 420 грн. В цей час особа 1, згідно злочинної змови знаходився за кермом автомобіля «Ford Scorpio» реєстр. номер НОМЕР_1 з працюючим двигуном, спостерігаючи за навколишнім оточенням з метою попередження особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження і ОСОБА_8 у випадку появи сторонні осіб та з метою забезпечення втечі нападників з місця вчинення злочину на цьому автомобілі з майном, якими вони заволоділи.
Потім, особа 1, ОСОБА_8 та особа 2, поїхали з цим майном і грошовими коштами, якими вони заволоділи шляхом розбійного нападу, на автомобілі марки «Ford Scorpio» реєстр. номер НОМЕР_1 під керуванням особи 1 з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись даним майном і грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду ОСОБА_12 на суму 500 грн. та майнову шкоду ТОВ «Підприємство «Альянс» на суму 902 420 грн., тобто у особо великих розмірах.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини обвинувачених та правильність кваліфікації їх дій, вказує на те, що вирок суду 1-ої інстанції частині призначеного покарання є незаконним та необґрунтованим з таких підстав:
- в результаті вчинення злочину потерпілому ОСОБА_12 були нанесені тяжкі тілесні ушкодження, заподіяння яких спричинило фізичний біль, потребувало не лише лікування, а й хірургічного втручання та подальших курсів реабілітації. Внаслідок нападу обвинувачених потерпілий повністю втратив слух на ліве вухо, має проблеми зі зв`язністю мовлення та страждає від головного болю. Окрім того, ОСОБА_12 змушений був звільнитися з посади начальника дільниці ТОВ «АЛЬ-Софія», де працював з 2016, тобто втратив основне джерело своїх доходів. Потерпілий також поніс майнові витрати, обумовлені потребою у лікуванні, тимчасовою втратою працездатності та у зв`язку із реабілітацією.
- потерпілий не звертався до обвинувачених із цивільним позовом, сподіваючись на призначення їм справедливого покарання, передбаченого санкцією статті, однак обвинувачені фактично залишили безкарними;
- на теперішній час відсутні докази відшкодування обвинуваченими матеріальної шкоди ТОВ «Підприємсво Альянс»;
- в оскаржуваному вироку міститься лише вказівка на те, що суд враховує відповідні обставини, що пом`якшують покарання, однак не зазначено, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину;
- висновки суду про щире каяття обвинувачених не відповідають дійсності, оскільки вони на стадії досудового розслідування змінювали свої показання та на початку судового розгляду визнали свою вину лише частково, наявність прагнення відшкодувати завдану шкоду нічим не підтверджене;
- повернення частини викрадених грошових коштів, на яке послався суд, як на обставину, яка пом`якшує покарання відбулося саме під час проведення обшуків в ході досудового розслідування, у зв`язку з чим вказана обставина жодним чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину;
- звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням у даному випадку є неприпустимим, оскільки таким чином нівелюється засада диференціації кримінальної відповідальності, а наявність таких недопустимих прикладів звільнення від відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину може призвести до непомірного росту злочинності в майбутньому.
За таких обставин, представник потерпілих  ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна. В іншій частині вирок залишити без змін.
Окрім того, прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 також подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи доведеність вини обвинувачених та правильність кваліфікації його дій вказує на те, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину з огляду на такі обставини:
- суд 1-ої інстанції безпідставно визнав обставинами, які обтяжують покарання обвинувачених щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та визнання вини, оскільки зазначеної поведінки та відношення до скоєного він не проявив, не надавав органам досудового розслідування будь-яку допомогу в установленні невідомих їм обставин, під час досудового розслідування вину не визнавав, відмовився від дачі пояснень. В ході судового розгляду обвинувачені вину визнали частково, що свідчить виключно про їх бажання уникнути кримінальної відповідальності. Повністю обвинувачений визнав свою вину лише після допиту потерпілого та свідків та надання прокурором письмових доказів, тобто після того, як його вина у вчиненні інкримінованого злочину була повністю доведена стороною обвинувачення;
- грошові кошти були повернуті після того, як були виявлені під час проведення обшуків та до теперішнього часу зберігаються в ОРУП №1 в якості речових доказів, будь-яких заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_12 обвинуваченим не вживалося. В ході досудового розслідування у обвинувачених сумарно було вилучено грошові кошти у сумі 310 750 грн., тоді як завдана матеріальна шкода складає 591 670 грн., тобто більша частина коштів, якими заволоділи обвинувачені до теперішнього часу не відшкодована, що свідчить про відсутність такої обставини, яка пом`якшує покарання як часткове відшкодування шкоди;
- судом належним чином не врахована суспільна небезпечність вчиненого обвинуваченими особливо тяжкого злочину, його загально-небезпечний, зухвалий характер дій обвинувачених, не враховані конкретні обставини кримінальних правопорушень, зокрема вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння майном у особливо великих розмірах, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 . Такі дії вказують на послідовну кримінальну спрямованість дій обвинувачених.
- підставою для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не можна визнати наявність малолітньої дитини 2019 на утриманні, оскільки він не одружений, не працевлаштований, водночас, у нього відсутні самостійні джерела доходів на утримання доньки;
- судом 1-ої інстанції були визнані одні і ті ж обставини як для застосування ст.ст. 69,75 КК України, однак при застосуванні двох різних інститутів рішення про можливість застосування кожного з цих інститутів повинно було бути належним чином обґрунтоване;
За таких обставин, прокурор ОСОБА_11 просить скасувати оскаржуваний вирок Київського райсуду м. Одеси від 14.04.2022, в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченим покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна. 
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_7 підтримала апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілого потерпілих  ОСОБА_10 , водночас обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 подали письмові заперечення на апеляційні скарги та просили залишити оскаржуваний вирок без змін.
Представник потерпілого  ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_12 до апеляційного суду не з`явилася, клопотань про відкладання апеляційного розгляду не подавала тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційне провадження без участі потерпілих та їх представників. 
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (т.1, а.п. 221), обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмових матеріалів кримінального провадження та характеризуючі обвинуваченого матеріалів. 
При цьому, суд 1-ої інстанції встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.
В той же час, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора та представника потерпілих ОСОБА_10 відносно того, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину з огляду на наступні обставини.
Так, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про можливість застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України з огляду на щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків, публічне вибачення перед потерпілим та учасниками провадження.
Окрім того, судом було враховане активне сприяння ОСОБА_8 у розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відсутність судимостей, має на утриманні малолітню доньку 2019 р.н., що на переконання суду 1-ої інстанції суттєво пом`якшує покарання обвинуваченого та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (т. 1, а.п.226).
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду 1-ої інстанції з огляду на таке.
Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.
Приписами ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що  за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
Так, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про те, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків та активне сприяння розкриттю злочину. 
Колегія суддів погоджується із доводами, прокурора та представника потерпілого відносно того, що судом 1-ої інстанції зазначені одні і ті ж обставини як такі, що дають підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, в той же час не враховано, що одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням та звільненням особи від покарання за вчинення, у даному випадку, тяжкого злочину має мати для цього достатньо підстав.
Також, колегія суддів вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не можна визнати законним та справедливим, оскільки це не сприятиме меті покарання, а саме виправленню обвинуваченого і попередженню вчинення ним нових злочинів, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу, і зазначені судом 1-ої інстанції обставини не вказують на те, що його виправлення можливе без відбування покарання, а тому підстави для застосування вказаної норми закону відсутні.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційний суд приходить до таких висновків.
Апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на теперішній офіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину.
В судовому засіданні апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, що підтверджується відповідними чеками та заявою потерпілого ОСОБА_12 . 
У постанові Другої судової палати ККС ВС від 09.02.2023 (справа №448/1911/18) зазначено, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як на досудовому розслідуванні так і під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду щиро покаявся
Ба більше, колегія суддів також враховує до уваги доповідь центру пробації відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , відповідно до якого ризик вчинення повторних правопорушень є низьким ( т.1, а.п.103).
За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, апеляційний суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є щире каяття, відшкодування завданої потерпілому шкоди та наявність на утриманні малолітньої дитини.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд враховує позицію представника потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі на строк 10 років, водночас зауважує, що вказана позиція була висловлена до вжиття обвинуваченим ОСОБА_8 заходів на відшкодування завданої шкоди та позиція потерпілого, щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і враховується судом в сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання (постанова Другої судової палати ККС ВС від 11.05.2021 по справі № 336/4259/18).
Водночас, на день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції представника потерпілого не повідомив про свою позицію після вжиття заходів обвинуваченим ОСОБА_8 по відшкодуванню матеріальної шкоди.
Так, санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавленні волі на строк від 8 до 15 років. 
У постанові колегії суддів Другої судової палати ККС у складі ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 зазначено, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. 
Так, санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавленні волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.
Приписами ст. 59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який зі злочинів, визначених у ч.ч. 4, 5 ст. 12 КК, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. Санкція ч. 4 статті 187 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна. У цій нормі конфіскація майна передбачена як обов`язкове додаткове покарання.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції повною мірою не зважив на ступінь тяжкості вчиненого злочину, індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого особою злочину, який зумовлений його конкретними об`єктивними (об`єктом злочину, характером діяння) та суб`єктивними (зокрема, мотивом, метою вчинення злочину) ознаками, конкретні обставини кримінального провадження ( готування до вчинення злочину із застосуванням зброї, зухвалість дій - цілеспрямований постріл у життєво важливі органи потерпілого) та підвищений ступінь його небезпечності.
Отже, апеляційний суд врахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_8 його молодий вік, відсутність судимостей, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які їх обтяжують, вжиття заходів щодо відшкодування завданої шкоди приходить до висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 69 КК України та конфіскацією майна, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Водночас п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено що, підставою для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Частиною 2 ст. 409 КПК України визначено що, підставою для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. 
З урахуванням того, що обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання, що належить відбувати реально, а вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, колегія суддів вважає за необхідне затримати його у залі апеляційного суду та під вартою доставити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», при цьому строк відбування покарання обчислювати йому з 30.01.2026.
Водночас, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_8 в період часу з 28.03.2021 по 14.04.2022 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
При цьому, судом 1-ої інстанції при ухваленні вироку було правильно застосовано приписи ч. 5 ст. 72 КПК України та зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 в період з 28.03.2021 по 14.04.2022 у строк відбування ним покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тому в цій частині оскаржуваний вирок підлягає залишенню без змін. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасуванню, в частині призначеного йому покарання з ухваленням нового вироку.
Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Київської окружної прокуратури м. ОдесиОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_10 - задовольнити частково. 
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2023,яким  ОСОБА_8 визнаний винуватимиу вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України - скасувати, в частині призначеного покарання та ухвали в цій частині новий вирок, яким: 
ОСОБА_8 призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, із конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з 30.01.2026.
Засудженого  ОСОБА_8  затримати у залі апеляційного суду та під вартою доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для організації виконання вироку.
Організацію доставки засудженого ОСОБА_8 до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» покласти на співробітників ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. 
В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції - залишити без змін. 
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - в цей же строк з дня отримання його копії.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2      ОСОБА_4 ОСОБА_3