Справа № 523/17327/25
Провадження №2/523/2228/26

РІШЕННЯ
МЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

"20" січня 2026 р.   м.Одеса 

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/17327/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,–

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивачка вказує на те, що, 29.06.1989 року ОСОБА_3 було видано Ордер на жилу площу в гуртожитку, а саме на кімнату (квартиру), що находиться за адресою: АДРЕСА_1 . Так, шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, в результаті чого позивачка змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_1 ».
В подальшому, 02.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 огли Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 847, в результаті чого позивачка змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_6 ». Так, 27.02.2018 року шлюб укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано, після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєне прізвище « ОСОБА_1 ».
Окрім позивачки у вказаній житловій квартирі є зареєстрованим відповідач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є колишнім чоловіком позивачки. Однак, ОСОБА_7 не проживає у даному житловому приміщенні із 2018 року. Оскільки факт реєстрації відповідача ОСОБА_7 порушує права позивачки щодо користування та розпорядження майном, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, просить суд задовольнити позовні вимоги, та ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 19.09.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за її відсутності та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
По справі встановлено, що 29.06.1989 року ОСОБА_3 Комбінатом «Одеспромстрой» було видано Ордер № 127 Серії 08 на жилу площу в гуртожитку, а саме на кімнату (квартиру), що находиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного ордеру.
Так, шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, в результаті чого позивачка змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_1 », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 від 23.09.1992 року.
В подальшому, 02.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 огли Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 847, в результаті чого позивачка змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 від 02.07.2014 року. 
Так, 27.02.2018 року шлюб укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано, після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєне прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 від 27.02.2018 року.
Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованими ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю на судовий запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Одеській області від 03.09.2025 року.
Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , понад семи років.
Даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом Акту обстеження на факт не проживання особи за місцем реєстрації від 21.08.2025 року, складеного ЖБК «Укрбуд», з якого вбачається, що при відвідуванні кімнати АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_5 не проживає в зазначеній кімнаті із 2018 року, будь-яких його особистих речей немає. ОСОБА_5 комунальні послуги не сплачує, ремонт в кімнаті не робить.
Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору – судом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що факт реєстрації відповідача ОСОБА_7 за вказаною вище адресою порушує права ОСОБА_1 , як законного користувача майна щодо користування та розпорядження кімнатою за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин є належними, допустимими, достовірними, а в своєї сукупності достатніми для задоволення даного позову, а тому слід визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаною вище кімнатою.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 279, 280 – 282, 354 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, –

УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщеннями, а саме кімнатою за адресою: АДРЕСА_1 . 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 – 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Повний текст рішення суду виготовлено 20 січня 2026 року.

Суддя Пересипського
районного суду м. Одеси: І.О. Кремер