Справа № 420/3984/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ФТФ» до Львівської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості, та картки відмови в прийнятті митної декларації,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Приватного підприємства «ФТФ» до Львівської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати повністю рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UА209000/2024/100642/2 від 29.12.2024 р.;
- визнати протиправною та скасувати повністю картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209230/2024/004221 від 29.12.2024 р.
Позов обґрунтовано наступним.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що оскаржуване рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості є протиправним. Під час декларування товарів, позивачем було подано повний пакет документів, необхідний для митного оформлення вказаного в декларації товару. На електронний запит митниці, декларантом було додатково подано документи. Не дивлячись на подання позивачем повного пакету необхідних, передбачених митним кодексом України документів, відповідачем було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості за резервним методом. Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості є протиправним, оскільки було прийняте з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання; законності та визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 12.02.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
17.02.2024 року до суду за вхід. №ЕС/14732/25 від Львівської митниці надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник стверджує, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару було детально вивчено договір купівлі-продажу та інші документи подані декларантом для здійснення митного оформлення. Перевіркою поданих документів встановлено наявність у них розбіжностей та невідповідностей. За результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу. Таким чином, митниця вважає, що позов щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та не містить підстав для скасування рішення митного органу.
19.02.2025 року до суду за вхід. №ЕС/15593/25 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Приватне підприємство «ФТФ» зареєстровано юридичною особою 09.02.2018, номер запису: 15561020000065378. Основним видом діяльності підприємства є: 46.35 Оптова торгівля тютюновими виробами.
19.07.2024р. між ПП «ФТФ», як «покупцем», та «ВТ-ТАВАС HOLDING» S.R.L., як «продавцем», укладено Контракт купівлі-продажу товару №2.
На підставі даного контракту та інвойсу №3 від 05.11.2024р. ПП «ФТФ» на митну територію України був ввезений вантаж - сигарили з фільтром:
- сигарили Graff Red Queen Size за ціною 0.55 євро за пачку;
- сигарили Graff Blue Queen Size за ціною 0.55 євро за пачку;
- сигарили Graff Gold Queen Size за ціною 0.56 євро за пачку. 
З метою здійснення митного оформлення товару, 28.12.2024 р. уповноваженою особою (представником), який згідно договору доручення №МБО-31 від 03.10.2024р. наділений правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів від імені декларанта, через єдиний державний інформаційний веб-портал «Єдине вікно для міжнародної торгівлі» було подано митну декларацію (реєстраційний номер митниці 24UA209230122040U4), відповідно до якої була заявлена митна вартість товару у розмірі 1603505,19 грн. 
Визначення митної вартості товару здійснено ПП «ФТФ» за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Заявлена митна вартість згідно частини 10 статті 58 Митного кодексу України включає вартість товару 1562087,98 грн. (35 900,00 євро х 43,5122 курс), вартість витрат на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України 41417,21 грн.
Для підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи:
- пакувальний лист від 05.11.2024 р.;
- рахунок проформа №2 від 19.07.2024 р.;
- рахунок фактура №3 від 05.11.2024 р.;
- автотранспортна накладна (CMR) №140443 від 19.11.2024 р.;
- декларація про походження товару №3 від 05.11.2024 р.;
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №24UA209230109428U9 від 22.11.2024;
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №UA408070/2024/000393 від 20.11.2024;
- протокол про порушення митних правил №1644/2090/24 від 27.12.2024;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №402 від 22.08.2024;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №405 від 11.11.2024;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиторських послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиторські послуги №2411092 від 19.11.2024;
- банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиторських послуг №ІВ20081727 від 20.11.2024;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) спец. №2 від 19.07.2024;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №2 від 19.07.2024;
- договір про надання послуг митного брокера №МБО-31 від 03.10.2024;
- договір (контракт) про перевезення №01/05/2024 від 01.05.2024;
- договір (контракт) про перевезення №2704/23/1-авто/ФГ від 27.04.2023;
- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №12159839;
- інші некласифіковані документи №2411092 від 20.11.2024;
- інші некласифіковані документи №MN-2011.01 від 20.11.2024;
- інші некласифіковані документи (заявка на перевезення) №57 від 12.11.2024;
- інші некласифіковані документи (сертифікат якості) від 20.12.2024;
- інші некласифіковані документи (часткова специфікація) від 27.12.2024;
- єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів №157 від 22.11.2024;
- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №ІВ20073272 від 19.08.2024;
- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №ІВ20073273 від 19.08.2024;
- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №ІВ20073553 від 22.08.2024;
- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №ІВ20073660 від 22.08.2024;
- декларація про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) №б/н від 15.10.2024;
- заявка-розрахунок на придбання марок акцизного податку з відміткою органу державної податкової служби (продавця марок) про сплату податку №27 від 28.08.2024;
- копія митної декларації країни відправлення №24MD313000А3003663 від 19.11.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів 28.12.2024 року Львівська митниця надіслала повідомлення, в якому вимагаються додаткові документи, окрім тих документів, які були подані раніше та які передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ, а саме: 1) рахунок- фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів.
У відповідь на запит Львівської митниці про надання додаткових документів та повідомлення щодо проведення консультації, декларантом додаткових документів не надано.
29.12.2024 року Львівська митниця Державної митної служби України прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2024/100642/2, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, а саме, з інформаційних ресурсів митниці встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та по товару № 1 становить 46,88 дол. США/кг (МД №UA209230/2023/105478 від 04.10.2023) ніж заявлено декларантом. 
Підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів стало те, що в поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, про що повідомлено декларанту, а саме: 
«- відповідно до положень Інкотермс -2010, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 N 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за №984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу) - в рахунку фактурі про надання транспортних витрат від 19.11.2024 №2411092 відсутнє документальне підтвердження всіх складових витрат понесених покупцем до моменту перетину митного кордону України, а саме страхування; 
- відповідно до Контракту купівлі-продажу товару №2 від 19.07.2024, що укладений між S.R.L. ВТ-ТАВАС HOLDING та ПП «ФТФ» (надалі - «Контракт ЗЕД»), п.1.1. Продавець продає, а Покупець купує Товар в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в специфікації, підписаній Сторонами, яка є невід`ємною частиною цього Контракту. Окрім цього, даним пунктом Контракту ЗЕД передбачено, що мінімальні обсяги Товару узгоджуються між Сторонами та зазначаються в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору. При цьому, Додаток №1, який являється невід`ємною частиною контракту ЗЕД, до митного оформлення не подано;
- пунктом 3.8.1. Контракту ЗЕД передбачено, що Покупець зобов`язаний оформити замовлення на поставку Товару не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до передбачуваної дати поставки партії Товару та надіслати на електронну адресу. При цьому, таке замовлення до митного оформлення декларантом не подано, а, відтак - неможливо перевірити чи виконано всі умови Контракту. Також із наданих до митного оформлення документів не вбачається, що таке замовлення існувало, так як відсутнє будь-яке посилання на нього;
- відповідно до вимог п. 1 договору про надання послуг з перевезення вантажів від 01.05.2024 №01/05/2024 визначено, що Виконавець зобов`язується згідно Заявки прийняти та доставити до місця призначення довірений йому Відправником вантаж. Проте даний документ декларантом не надано митному органу, що є порушенням вимог даної угоди.».
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Львівська митниця від 29.12.2024 року видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209230/2024/004221.
Товар, який надійшов на адресу позивача за (МД) №24UA209230122040U4 від 28.12.2024, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) №24UA209230122168U3 від 29.12.2024 року за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI.
Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 97218,16 грн грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу. 
Вважаючи протиправним та необґрунтованим Рішення про коригування митної вартості та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частинами 1-2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
В силу вимог ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Частиною 1 ст. 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
В силу вимог ч.ч. 2-3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (ч. 4 ст. 57 МК України).
Таким чином, до виключних повноважень органу доходів і зборів належить здійснення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, яке полягає у перевірці числового значення та методу визначення заявленої митної вартості.
Разом з тим, з урахуванням положень ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, яка встановлює, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, реалізація зазначених повноважень повинна відбуватись із обмеженим втручанням у процедуру самостійного визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, котрому повинна передувати наявність в органу доходів і зборів обґрунтованих сумнiвiв у правильності визначення заявленої митної вартості товарів.
Відповідно до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з ч. 5 цієї статті, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 10 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Частиною 11 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Частиною 9 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
В силу вимог ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
А відповідно до ч. 3 цієї статті, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої ст. 57 цього Кодексу
З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на імпортерові. Але, при цьому, митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищенаведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли:
- надані декларантом документи містять розбіжності,
- або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари,
- або наявні ознаки підробки.
Відповідно, наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи мають підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Частиною 4 ст. 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 року, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 року за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
- невірно проведений розрахунок митної вартості;
- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;
- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У графі 33 оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що:
«- відповідно до положень Інкотермс -2010, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 N 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за №984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу) - в рахунку фактурі про надання транспортних витрат від 19.11.2024 №2411092 відсутнє документальне підтвердження всіх складових витрат понесених покупцем до моменту перетину митного кордону України, а саме страхування;
- відповідно до вимог п. 1 договору про надання послуг з перевезення вантажів від 01.05.2024 №01/05/2024 визначено, що Виконавець зобов`язується згідно Заявки прийняти та доставити до місця призначення довірений йому Відправником вантаж. Проте даний документ декларантом не надано митному органу, що є порушенням вимог даної угоди.».
Договір про надання послуг з перевезення вантажів від 01.05.2024 № 01/05/2024 було укладено між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , тобто між особами, які залучені експедитором для виконання його зобов`язань перед позивачем згідно договору транспортного експедирування № 1810/18-01 від 18.10.2018 р., а тому відповідачем висунуто вимогу щодо необхідності подання декларантом заявки на перевезення за договором, стороною якого не є такий декларант. 
Чинним законодавством заявку на перевезення також не віднесено до переліку первинних чи розрахункових документів, якими підтверджується як розмір витрат на транспортування оцінюваних товарів, так і факт надання послуг з перевезення. 
Разом з тим, позивачем було укладено договір транспортного експедирування №1810/18-01 від 18.10.2018 року, відповідно до пункту 3.1 якого послуги експедитора, а також витрати та інші платежі, здійснені експедитором в інтересах Клієнта та пов`язані з виконанням цього договору, оплачуються на підставі виставленого експедитором рахунку в строк, передбачений пунктом 3.2. цього Договору. 
Таким чином, витрати на транспортування товару в межах вказаних правовідносин позивача та експедитора визначаються в рахунку експедитора, який було надано позивачем для митного оформлення, а не в заявці на перевезення. 
Такий рахунок від виконавця договору (контракту) про надання транспортно - експедиційних послуг згідно розділу III Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за № 984/21296 є одним із документів для підтвердження витрат на транспортування декларантом оцінюваних товарів відповідно до частини другої статті 53 МК України. 
В постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі 813/1359/17 та від 13.09.2019 р. у справі № 813/4202/16 також зроблено правові висновки про те, що: 
1) заявка на перевезення вантажу не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість; 
2) частиною другою ст. 53 Митного кодексу України заявка на перевезення вантажу, не є документом, який підтверджує митну вартість товарів; 
3) декларантом до митного оформлення було подано рахунок-фактура (інвойс), який підтверджує вартість понесених позивачем витрат на перевезення. 
Такі висновки суду касаційної інстанції цілком узгоджуються із переліком документів, які підтверджують витрати на транспортування оцінюваних товарів, передбаченим розділом III Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599. 
На підтвердження вартості витрат на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України разом із митною декларацією позивачем було подано:
- рахунок за транспортні послуги № 2411092 від 19.11.2024р.;
- міжнародну автомобільну накладну CMR №140443 від 19.11.2024р.;- заявку на перевезення № 57 від 12.11.2024р.;
- акт № 2411092 прийому-здачі наданих послуг перевезення від 20.11.2024р.;
- платіжну інструкцію в національній валюті від 20 листопада 2024 р. N ІВ20081727, що свідчить про оплату транспортних послуг;
- лист ТОВ «Формаг Груп» №MN-2011.01 від 20.11.2024р., в якому описано весь ланцюг експедиторів/перевізників, залучених до перевезення товару. ТОВ «Формаг Груп» замовило послуги автоперевезення у ФО-П ОСОБА_2 , яка, в свою чергу, залучила перевізника - ФО-П ОСОБА_1 ;
- Договір про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №01/05/2024 від 01.05.2024р., укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ;
- Договір про організацію перевезень автомобільним транспортом, укладений між ТОВ «Формаг Груп» та ФО-П ОСОБА_2 № 2704/23/1 -авто/ФГ від 27.04.2023р. 
Також в межах процедури, передбаченої ч. 8 ст. 55 МК України, відповідачу було надано договір транспортного експедирування № 1810/18-01 від 18.10.2018р., укладений між ПП «ФТФ» та ТОВ «Формаг Груп». 
За умовами вказаного договору експедитор зобов`язується надати або організувати надання транспортно-експедиційних послуг щодо перевезення вантажів ПП «ФТФ» (пункт 1.1 Договору). Пунктами 2.1.1., 2.2.2. та 2.2.7. вказаного договору передбачено, що експедитор: залучає транспорт для перевезення вантажу; укладає від свого імені договори перевезення з перевізниками, портами, складами, експедиторськими організаціями, контролює їх виконання та здійснює розрахунки за такими договорами. 
Крім того, відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність» від 1 липня 2004 року № 1955-IV експедитори фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів. 
Відповідно до частини шостої статті 9 цього Закону встановлено, що у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. 
Отже, експедитор має право укладати договори та залучати інших осіб до виконання договору транспортного експедирування, укладеного з позивачем, виступаючи від свого імені в укладених експедитором з третіми особами договорах. 
Відтак, експедитор самостійно укладає договори із залученими перевізниками, подає їм заявки на перевезення та оплачує їх послуги. ПП «ФТФ», як замовник транспортно - експедиційних послуг, не бере участі у обміні цими документами між експедитором та перевізниками, і не зобов`язане їх подавати митним органам для підтвердження витрат на перевезення. 
Крім цього, при витребуванні додаткових документів Львівська митниця не вимагала надання документів, які підтверджують взаємовідносини між експедитором та перевізниками, в т.ч. заявки на перевезення. 
Пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України встановлено, що до переліку документів, які підтверджують складову митної вартості у вигляді витрат на транспортування належать транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-111 документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом. 
Відповідно до частин 11,12 статті 9 Закону України ««Про транспортно-експедиторську діяльність» від 1 липня 2004 року № 1955-1V перевезення вантажів супроводжується товарно - транспортними документами, до яких належить міжнародна автомобільна накладна (CMR). 
Відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за № 984/21296 (далі - Наказ Міністерства фінансів України № 599) передбачено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
До зазначених документів можуть належати: 
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; 
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). 
Отже до транспортних (перевізних) документів та до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, віднесено міжнародну автомобільну накладну (CMR) та рахунок-фактуру або акт наданих послуг від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг. 
Позивачем до митного оформлення було надано відповідачу CMR №140443 від 19.11.2024 р., рахунок за транспортні послуги № 2411092 від 19.11.2024 р. та акт № 2411092 прийому-здачі наданих послуг перевезення від 20.11.2024 р., тобто транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, що передбачено пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України. 
Накладна CMR, рахунок за транспортні послуги та Акт прийому-здачі наданих транспортних послуг самі по собі є належними та достатніми доказами, якими підтверджуються витрати на транспортування оцінюваних товарів, а надання декларантом інших додаткових документів на підтвердження вказаних витрат, які включаються до митної вартості оцінюваних товарів, митним законодавством не передбачено.
З огляду на вказане висновки митного органу в цій частині є безпідставним та необґрунтованими, оскільки в оскаржуваному рішенні, зокрема, не зазначено, яким чином вказані обставини вплинули на достовірність визначення декларантом задекларованої митної вартості, а вказані обставини жодним чином не свідчать про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, або наявність ознак невідповідності поданих до митного оформлення документів.
Крім того необґрунтованими є й висновки відповідача про те, що в рахунку фактурі про надання транспортних витрат від 19.11.2024 №2411092 відсутнє документальне підтвердження всіх складових витрат понесених покупцем до моменту перетину митного кордону України, оскільки в ньому не вказані витрати на страхування, з огляду на таке. 
Так, пунктом 8 частини 2 статті 53 МК України передбачено, що у випадку, якщо здійснювалося страхування, документами, які підтверджують митну вартість в частині витрат на страхування є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Відповідно до частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. 
Частиною 5 статті 58 МК України встановлено, що ціна що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. 
Відповідно до частини 11 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. 
Позивачем не здійснювалося страхування товару під час перевезення, тобто відсутні витрати покупця на страхування оцінюваних товарів, вказаних в митній декларації 24UА209230122040U4. 
Жодних доказів здійснення позивачем страхування оцінюваних товарів відповідачем не надано, а тому висновки останнього щодо не зазначення в рахунку від 19.11.2024 №2411092 витрат на страхування за їх фактичної відсутності є необгрунтованими. 
Крім того, згідно пункту 3.1. договору транспортного експедирування №1810/18-01 від 18.10.2018 року передбачено, що послуги експедитора, а також витрати та інші платежі, зокрема й будь-які додаткові, здійснені експедитором в інтересах Клієнта та пов`язані з виконанням договору, сплачуються Клієнтом на підставі рахунку та додаткового рахунку в строк, передбачений пунктом 3.2. договору. 
Відповідачем не надано жодних доказів здійснення експедитором як страхування оцінюваних товарів, так і доказів виставлення експедитором позивачу рахунків щодо відшкодування понесених витрат на страхування товарів, а тому висновки щодо не зазначення в рахунку від 19.11.2024 №2411092 витрат на страхування за їх фактичної відсутності є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.
Також у графі 33 оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що:
«- відповідно до Контракту купівлі-продажу товару №2 від 19.07.2024, що укладений між S.R.L. ВТ-ТАВАС HOLDING та ПП «ФТФ» (надалі - «Контракт ЗЕД»), п.1.1. Продавець продає, а Покупець купує Товар в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в специфікації, підписаній Сторонами, яка є невід`ємною частиною цього Контракту. Окрім цього, даним пунктом Контракту ЗЕД передбачено, що мінімальні обсяги Товару узгоджуються між Сторонами та зазначаються в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору. При цьому, Додаток №1, який являється невід`ємною частиною контракту ЗЕД, до митного оформлення не подано;»
Частиною 2 статті 53 МК України в переліку документів, що підтверджують митну вартість оцінюваних товарів, не передбачено подання митному органу для підтвердження заявленої митної вартості документа з інформацією про мінімальні обсяги Товару, та не встановлено обов`язку декларанта чи уповноваженої ним особи щодо надання митному органу такого документа.
Пунктом 1.1. Контракту №2 передбачено, що Продавець продає, а Покупець купує Товар в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в Специфікації, підписаній Сторонами, яка є невід`ємною частиною даного Контракту. 
Відповідно до Контракту асортимент та кількість Товару, який купується позивачем визначається в Специфікації.
З матеріалів справи встановлено, що Відповідачу до митного оформлення було надано специфікацію № 2 від 19.07.2024 р., підписану Продавцем та Покупцем, яка свідчить про кількість замовленого ПП «ФТФ» товару, в т.ч. сигарил Graff Red Queen Size, сигарил Graff Blue Queen Size та сигарил Graff Gold Queen Size.
При цьому відповідно до пункту 2 частини 2 статті 53 МК України додатки до зовнішньоекономічного контракту подаються лише у разі їх наявності.
Позивачем зазначено та Відповідачем не спростовано, що окремий додаток з мінімальними обсягами Товару не було складено та підписано Сторонами Контракту, у зв`язку з чим його не було надано відповідачу для митного оформлення.
Разом з тим, суд вважає, що відсутність підписаного Сторонами Контракту додатку з мінімальними обсягами Товару жодним чином не впливає на його митну вартість, адже ціна Товару узгоджена Сторонами в специфікації № 2 та відображена в інвойсі Продавця №3 від 05.11.2024р., які було надано позивачем для митного оформлення.
Також відповідно до пунктів 2.1., 3.1.1. та 3.8.5 Контракту документом, який визначає ціну товарів та умови здійснення платежів, є Інвойс Продавця.
Відповідно до частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до частини 5 статті 58 МК України встановлено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
З огляду на вказане, не підписання сторонами додатку до контракту з мінімальними обсягами товару має значення лише для правовідносин між продавцем та покупцем, адже жодним пунктом Контракту не передбачено зміни ціни товару в залежності від узгодження чи неузгодження мінімального обсягу його придбання.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України документом, яким підтверджується митна вартість у випадку, якщо рахунок сплачено, є банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару.
Позивачем було надано до митного оформлення такі платіжні інструкції:
- платіжну інструкцію в іноземній валюті № 402 від 22.08.2024 року, що свідчить про оплату 50% вартості товару, погодженого в специфікації №2 від 19.07.2024р. та проформа - інвойсі №2 від 22.07.2024р., включаючи оплату 50 % вартості сигарил Graff Red Queen Size, сигарил Graff Blue Queen Size та сигарил Graff Gold Queen Size;
- платіжну інструкцію в іноземній валюті №405 від 11.11.2024 року на суму 27925 Євро, що свідчить про оплату 50 % (другої половини) вартості Graff Red Queen Size, сигарил Graff Blue Queen Size та сигарил Graff Gold Queen Size, вказаних в специфікації №2 від 19.07.2024р., проформі-інвойсі №2 від 22.07.2024р. та в інвойсі№3 від 05.11.2024р. на ввезений товар, який подано в комплекті документів до митної декларації № 24UA209230122040U4;
Загальна вартість всіх п`яти позицій товару, вказаних в специфікації №2 від 19,07.2024р. та проформа-інвойсі №2 від 22.07.2024р. складає 139400,00 Євро, сума 50 % попередньої оплати за всіма п`ятьма позиціями складає 69700,00 Євро та відповідає сумі платежу згідно платіжної інструкції №402 від 22.08.2024 року.
Оцінивши надані до матеріалів срави докази, які були в розпорядженні митного органу під час митного оформлення товарів, суд прийшов до висновку, що надані позивачем відповідачу специфікація, проформа-інвойс, інвойс та платіжні інструкції в сукупності підтверджують заявлену ціну, що була фактично сплачена за оцінювані товари.
Перелічені документи містять всі необхідні відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за товари, не містять жодних розбіжностей, зокрема й тих, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а також узгоджуються між собою.
Ще одним зауваженням митного органу у графі 33 оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів зазначено:
«- пунктом 3.8.1. Контракту ЗЕД передбачено, що Покупець зобов`язаний оформити замовлення на поставку Товару не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до передбачуваної дати поставки партії Товару та надіслати на електронну адресу. При цьому, таке замовлення до митного оформлення декларантом не подано, а, відтак - неможливо перевірити чи виконано всі умови Контракту. Також із наданих до митного оформлення документів не вбачається, що таке замовлення існувало, так як відсутнє будь-яке посилання на нього;»
Відповідачем в Оскаржуваному Рішенні також зазначено, що замовлення на поставку товар до митного оформлення декларантом не подано, а, відтак - неможливо перевірити чи виконано всі умови Контракту. Також із наданих до митного оформлення документів не вбачається, що таке замовлення існувало, так як відсутнє будь-яке посилання на нього.
Однак, згідно підпункту 3.8.1. пункту 3.8. Контракту передбачено, що замовлення тільки надсилається покупцем на електронну пошту продавця, без необхідності його підписання представниками Сторін. Також згідно умов Контракту таке замовлення не є додатком до нього.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
За умови, що зазначені у ч. 2 ст.53 МКУ документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа згідно з ч. 3. ст. 53 МКУ на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Таким чином, такий документ як замовлення на поставку, не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів, а у замовленні може міститися лише інформація про кількість та асортимент товару, яка не може бути визначальною при здійснені контролю за правильністю визначення митної вартості товарів..
Натомість в розглядуваному випадку вартість товару визначено, по-перше, в специфікації № 2 від 19.07.2024 року та, по-друге, в Інвойсі № 3 від 05.11.2024 року, які надані до митного оформлення, а Відповідачем не спростовано достатності інформації про вартість товару та додаткових витрат наявної в наданих для митного оформлення документах.
З огляду на вказане, зауваження відповідача є безпідставними, необґрунтованими та не впливають на визначення митної вартості товару.
Щодо розбіжностей між заявленою декларантом митною вартістю товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Суд звертає увагу на те, що у постанові від 05.03.2019 року у справі №815/5791/17 Верховний Суд наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (аналогічна позиція Верховного Суду закріплена і у постанові від 05.03.2019р. у справі №813/1532/17, постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).
До митного органу були надані всі необхідні та достатні докази, вартість та обсяги товару в яких є тотожними та повністю відповідають ціні вказаній в митній декларації.
Відтак, вказана обставина не є підставою для коригування митної вартості.
Суд зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість випробовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року в справі №809/1884/16.
Таким чином, зазначені митницею у повідомленнях та рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність відомостей, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
Водночас, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
На думку суду, позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 МК України подано всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.
Разом з тим, суд зазначає, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.12.2019 р. у справі № 810/5295/15, від 06.02.2020 р. у справі № 540/2219/18.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).
Отже, в даному випадку відповідачем не доведено, наявність розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, що вплинуло чи могло вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару, а документи які були подані декларантом для митного оформлення товару є достатніми та такими, що у своїй сукупності невикликали сумніви у достовірності зазначеної в них інформації.
Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору. Контролюючим органом не наведено переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного (резервного) методу та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
Таким чином, суд дійшов висновку, що прийняте Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2024/100642/2 від 29.12.2024 року, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо картки відмови в прийнятті митної декларації.
Згідно з частиною 12 статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Як зазначено у пунктах 8.1, 8.2 Розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого 30 травня 2012 року наказом Міністерства фінансів України №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 року за №1360/21672, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.
У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
У картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UА209230/2024/004221 від 29.12.2024 року зазначено таку причину для відмови у митному оформлені: митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості №UА209000/2024/100642/2 від 29.12.2024 року.
При цьому, оскільки саме прийняття рішення №UА209000/2024/100642/2 від 05.09.2023 року слугувало підставою для прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці №UА209230/2024/004221, суд вважає, що вказана картка відмови також підлягала скасуванню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 3028,00 грн судового збору згідно платіжної інструкці9 №IB20088361 від 05.02.2024 року.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Львівської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ФТФ» судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2-9, 12, 72, 77, 90, 139, 246, 255, 293-297 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Приватного підприємства «ФТФ» до Львівської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості, та картки відмови в прийнятті митної декларації – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UА209000/2024/100642/2 від 29.12.2024 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209230/2024/004221 від 29.12.2024 року.
Стягнути з Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (адреса: 79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1, ЄДРПОУ 43971343, ел. пошта lv.post@customs.gov.ua, тел. 380322589901) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ФТФ» (адреса: 65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 35, ЄДРПОУ 41933751) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили, відповідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приватне підприємство «ФТФ» (адреса: 65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 35, ЄДРПОУ 41933751)
Львівська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (адреса: 79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1, ЄДРПОУ 43971343, ел. пошта lv.post@customs.gov.ua, тел. 380322589901)
Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА