ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/12559/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Стислий зміст позовних вимог
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) завдані державі матеріальні збитки у розмірі 166378,19 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста сімдесят вісім грн 19 коп.).
В обґрунтування позовних вимог представником позивача вказано, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, молодший сержант ОСОБА_1 , діючи умисно, через особисту недисциплінованість та порушення встановленого Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами порядку проходження військової служби, не з`явився з лікувального закладу вчасно без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 з 08.03.2023 по теперішній час. При цьому, будучи відсутнім у період з 08.03.2023 по 30.05.2025 без поважних причин на військовій службі, молодший сержант ОСОБА_1 продовжував отримувати від військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення на свій банківський рахунок. Кошти, отримані молодшим сержантом ОСОБА_1 в період з 08.03.2023 по 30.05.2025 вважаються матеріальними збитками, завданими державі, сума яких складає 166 378,19 грн., що підтверджується Довідкою (розрахунковим листком) від 15.07.2025 №2100/ФС, виданою фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 , копія якої міститься в акті службового розслідування. Як наслідок, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку. 
Стислий зміст заперечень відповідача
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 
Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі від 23.10.2025, надіслану відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, повернуто без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 
Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України 6. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
3. Процесуальні дії по справі
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено. Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без руху.
29.09.2025 (дата формування заяви про усунення недоліків в системі "Електронний Суд" 26.09.2025) позивач усунув недоліки позовної заяви.
У період з 01.10.2025 по 22.10.2025 суддя Довгопол М.В. перебувала на лікарняному.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/12559/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2023 №32 молодший сержант ОСОБА_1 з 01.02.2023 призначений на посаду розвідника-навідника 6 розвідувальної групи спеціального призначення 4 роти спеціального призначення НОМЕР_4 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 /а.с. 23/.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2023 №59 молодший сержант ОСОБА_1 вибув на стаціонарне лікування до НОМЕР_5 Військового пересувного госпіталю, місто Курахове, Донецької області з 27 лютого 2023 року /а.с. 23 зі звороту/. 
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.03.2023 №67 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 07.03.2023 виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 /а.с. 24/.
30.05.2025 начальником адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , який не виходить на зв`язок та до місця розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся /а.с. 20/.
Відповідно до повідомлення від військової частини НОМЕР_6 №555/17376 від 10.06.2025 молодший сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 28.02.2023 по 07.03.2023 у комунальному некомерційному підприємстві "Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. професора М.Ф. РУДНЄВА", та скерований на наступний етап евакуації до міста Умань /а.с. 25/.
Відповідно до повідомлення від Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону №549/10465 від 16.06.2025 молодший сержант ОСОБА_1 з 07.03.2023 за медичною допомогою до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону та підпорядкованих госпіталів не звертався /а.с. 26/.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 №3089/нагд призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу вчасно без поважних причин до місця служби молодшого сержанта ОСОБА_1 /а.с. 17/.
Строки проведення службового розслідування переносилися згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2025 №3418/нагл та поновлювалися згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2025 №3501/нагл /а.с. 18-19/.
За результатами цього службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 складено акт службового розслідування №1709/37796-В від 02.08.2025 /а.с. 12-16/.
Згідно акту службового розслідування нанесення державі матеріальних збитків у розмірі 166 378,19 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста сімдесят вісім грн. 19 коп.) знаходиться у прямому зв`язку з діями молодшого сержанта ОСОБА_1 .
Після складання акту службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2025 № 4169 "Про результати службового розслідування" /а.с. 11/.
Пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2025 № 4169 «Про результати службового розслідування» молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 166 378,19 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста сімдесят вісім грн. 19 коп.).
Підпунктами 7.1. та 7.2. пункту 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2025 № 4169 «Про результати службового розслідування» начальнику фінансово-економічної служби – головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 наказано:
7.1. Суму у розмірі 166 378,19 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста сімдесят вісім грн. 19 коп.) занести до Книги нестач фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 .
7.2. Суму у розмірі 166 378,19 грн. (сто шістдесят шість тисяч триста сімдесят вісім грн. 19 коп.) занести до Книги грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та обліковувати її за молодшим сержантом ОСОБА_1 .
Згідно довідки-розрахунку переплати від 15.07.2025 №2100/ФС за період з 08.03.2023 по 30.05.2025 сума переплати грошового забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_1 становить 166 378,19 грн /а.с. 29/. 
Посилаючись на те, що вказані кошти відповідачем отримано незаконно і вони підлягають стягненню як завдана шкода державі, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з цим позовом.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Приписами частини першої статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Згідно із статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260).
Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. 
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
За змістом частин першої - третьої статті 3 вказаного Закону підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
В силу вимог пункту 4 частини 1 статті 6 Закону особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.
ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Законодавство передбачає виключні випадки повернення набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.
Під час розгляду справи судом встановлено, що заявлені до стягнення кошти є грошовим забезпеченням відповідача за період з 08.03.2023 по 30.05.2025 у розмірі 166 378,19 грн /а.с. 29/.
Матеріалами справи підтверджується, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період молодший сержант ОСОБА_1 , діючи умисно, через особисту недисциплінованість та порушення встановленого Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами порядку проходження військової служби, не з`явився з лікувального закладу вчасно без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 з 08.03.2023 по теперішній час, а тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що нарахування у період з 08.03.2023 по 30.05.2025 грошового забезпечення відбулось внаслідок недобросовісності з боку набувача, що за приписами наведених вище норм є підставою для їх повернення.
Отже, дії відповідача призвели до отримання без належних правових підстав коштів у вигляді грошового забезпечення в розмірі 166 378,19 грн, а отже за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, і виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, визначила, що вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18.
Відповідач на час завдання позивачу шкоди проходив публічну службу та мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби, а саме внаслідок ухилення останнього від проходження військової служби.
Викладене свідчить про те, що між сторонами по справі виник спір з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, а тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.
V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, 
У Х В А Л И В:

Позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) завдані державі матеріальні збитки у розмірі 166378,19 грн (сто шістдесят шість тисяч триста сімдесят вісім гривень дев`ятнадцять копійок). 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	М.В. Довгопол