Справа № 420/14740/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, 
встановив:
I. Зміст позовних вимог.
До суду з позовом звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України ( далі - відповідач) у якому, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 квітня 2025 року № 30/в «Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, старшого солдата ОСОБА_3 , його дружині - ОСОБА_1 в порядку, встановленому постановою КМ України № 168 від 28.02.2022 року.
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , вдові загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, старшого солдата ОСОБА_3 , в порядку, встановленому постановою КМ України № 168 від 28.02.2022 року.
ІI. Позиція позивача, заперечення відповідача.
На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що 30 жовтня 2024 року у бою за Батьківщину в районі населеного пункту Озарянівка Бахмутського району Донецької області при безпосередній участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України загинув її чоловік старший солдат ОСОБА_3 , отримавши 01.11.2024 р сповіщення № 1006 з відміткою про те, що це сповіщення є підставою для подання документів про призначення пенсії (матеріальної допомоги) і наданні пільг в установленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 позивачка у лютому 2025 року через п`ятий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум із заявою про призначення одноразової грошової допомоги. Проте, 05.05.2025 р. отримала прийняте комісією рішення (протокол №30/в від 04 квітня 2025 року) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що позивачка не має права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, оскільки є громадянкою республіки білорусь. Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як вдові загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця ОСОБА_3 , позивачка звернулась до суду з даним позовом, покликаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» який не містить обмежень за громадянством дружини, а відтак відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як вдові загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця ОСОБА_3 , лише з підстав її належності до громадянства республіки білорусь, є дискримінаційним і суперечить ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на повагу до сімейного життя, та позбавляє вдову загиблого військовослужбовця захисту і підтримки.
28.05.2025 року судом зареєстровано від Міністерства оборони України відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія Міноборони) від 04 квітня 2025 року №30/в (п. 4), відмовивши позивачці у призначенні одноразової грошової допомоги обґрунтована тим, що ОСОБА_4 є громадянкою республіки білорусь, проте спірна допомога передбачена постановою КМУ №168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. 
03.06.2025 року судом зареєстровано від позивачки відповідь на відзив, в якій зазначає, що постанова КМУ № 168 від 28.02.2022 передбачає обмеження для громадян російської федерації та республіки білорусь, які «постійно проживають на території цих країн», що суперечить дійсним обставинам цієї справи, проте вона не проживає тривалий час у республіці білорусь, оскільки у 2018 році переїхала проживати до Україну, тобто до початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. 
Третя особа ОСОБА_2 не скористалась правом подання до суду пояснень щодо позову або відзиву.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 16.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.
Також цією ухвалою суд зобов`язав Міністерство оборони України разом з відзивом на позов надати суду належним чином засвідчені копії документів, зокрема, оскаржуване рішення від 04.04.2025 р. № 30/в з доказами, які вплинули на його прийняття.
Ухвалою суду від 08.10.2025 року залучено участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надати пояснення щодо позову або відзиву протягом п`яти днів з дня отримання їх копій.
Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Республіки Білорусь, в Україні документована Посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , виданою 22.06.2020 року строком дії до 19.06.2023 року, органом 5103.
02.05.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та 05.05.2018 року отримала в Подільській ОДПІ ГУ ДФС України в Одеській області Картку платника податків.
Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 12.11.2024 року №2024/013700816, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17.08.2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
06.02.2016 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Адміністрації Жовтневого району м. Гродно, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено запис №68, та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . Подружжю присвоєно прізвище: ОСОБА_6 .
До суду надано копію Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого повторно, з перекладом з російської на українську мову, копію та переклад якого засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.06.2019 року та зареєстровано в реєстрі за №№ 5053, 5054.
01.11.2024 року позивачка отримала від ІНФОРМАЦІЯ_1 сповіщення сім`ї №1006 про те, що старший солдат ОСОБА_3 , військовослужбовець мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період 03.03.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірний військовій присязі, у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість і мужність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 в районі населеного пункту Озарянівка Бахмутського району Донецької області при безпосередній участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Згідно Витягу з протоколу №42010 від 26.12.2024 року засідання штатної військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії, травма старшого солдата ОСОБА_3 , яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , класифікована, як Травма, яка призвела до смерті та причина смерті, Так, пов`язана із захистом Батьківщини.
У лютому 2025 року позивачка звернулась до комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, із заявою про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168.
04.04.2025 року на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, за результатами розгляду поданих позивачкою документів, прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії від 04.04.2025 року №30/в.
Рішення мотивоване тим, що з наданих на розгляд Комісії документів вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є громадянкою республіки білорусь, що підтверджується посвідкою на постійне проживання. НОМЕР_1 , орган що видав 5103, дата видачі 22.06.2020. Ураховуючи, що заявниця є громадянкою республіки білорусь, вона не має права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови КМУ 168.
Не погоджуючись з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як вдові загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця ОСОБА_3 , позивачка звернулась до суду з даним позовом.
V. Норми права, які застосував суд.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 65 Конституції України визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). 
Згідно із статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 2 Закону № 2011-XII гарантовано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
За приписами статті 4 Закону № 2011-XII, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
У відповідності з пунктом 1 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пп. 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. 
Стаття 16-1 визначає коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 4 статті 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. 
До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до абз. 1-3 пункту 1 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
У разі відмови однієї з осіб, зазначених у пункті 4 статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також якщо одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 9 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках.
Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті цього Закону.
Згідно з пунктом 6 статті 16-3 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно з пунктом 7 статті 16-3 Закону № 2011-XII, Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки безоплатно в порядку електронної взаємодії отримують необхідну інформацію від державних органів, які є власниками (розпорядниками, держателями, володільцями, адміністраторами тощо) інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних, комунікаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, у тому числі з Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, банку даних про дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів тощо, про осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Порядок отримання інформації з реєстрів та інформаційних баз даних визначається розпорядником персональних даних, що містяться у відповідних реєстрах або базах даних.
Згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Згідно з пунктом 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Відповідно до пункту 10 статті 16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 20 Порядку №975 визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.
У разі подання заяви в паперовій формі до неї додаються копії документів разом з оригіналами (для посвідчення цих копій), а у разі подання заяви засобами електронної пошти заява та копії документів подаються з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.
До заяви додаються завірені копії, зокрема:
свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення її з військової служби;
постанови відповідної військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;
висновку судово-медичної експертизи за результатами токсикологічного дослідження про неперебування/перебування загиблої (померлої) особи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або документа, виданого закладами судово-медичної експертизи, органами Національної поліції та/або закладом охорони здоров`я, в якому настала смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення її з військової служби, що таке дослідження не здійснювалося;
документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою, сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), якій призначається та виплачується одноразова грошова допомога, з даними про прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, або довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);
реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім іноземців та осіб без громадянства) (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідному контролюючому органу та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);
свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові).
Уповноважений орган під час оформлення документів для призначення одноразової грошової допомоги до поданих заявником копій документів додатково подає:
витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;
завірену копію особистого розпорядження (за наявності) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках.
Пунктом 22 Порядку №975 передбачено, що призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Згідно з пунктом 23 Порядку №975, керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.
Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.
Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.
Згідно з пунктом 24 Порядку №975, одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначеній одержувачем виплати.
Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами.
За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору в судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до пункту 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII, розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 11 Порядку №975 деталізовано та визначено, що розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби, а також його смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби, та порядок і умови її виплати визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався та триває.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 Постанови №168 передбачено:
особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень (абз. 1 пункту 2);
розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень (абз. 2 пункту 2);
у разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках (абз. 5 пункту 2);
незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження (абз. 6 пункту 2);
особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1 цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених в абзаці першому цього пункту, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (абз. 8 пункту 2);
якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами (абз. 13 пункту 2); 
державні органи, зазначені упунктах 1-1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію від державних органів, які є власниками (розпорядниками, держателями, володільцями, адміністраторами тощо) інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних, комунікаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень частини п`ятоїстатті 118 Кодексу цивільного захисту України, частини шостої статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 7 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (абз. 14 пункту 2);
виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється у випадках, передбачених сатттею 118 Кодексу цивільного захисту України, статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" та статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (абз. 15 пункту 2);
одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку державного сектору, зазначеного одержувачем у заяві (абз. 16 пункту 2).
Згідно з пунктом 25 Порядку №975, рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
VI. Оцінка суду.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, передбачена пунктом 2 Постанови №168, підлягає виплаті особам, які мають право на призначення та отримання цієї допомоги, відповідно до переліку, наведеного в частині четвертій статті 16-1 Закону № 2011-XII.
Слід зауважити, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану питання про виплату соціального забезпечення, зокрема одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи смерті військовослужбовця, набули нового правового регулювання і змісту.
Конституційний Суд України ухвалив рішення від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022, в якому указав на необхідності посиленого з боку Держави соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії РФ проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, а також зазначив про неможливість обмеження або скасування права на соціальний захист цієї особливої категорії осіб із спеціальним юридичним статусом.
Також у вказаному рішенні зазначено, що за змістом статей 17, 65 Основного Закону України, громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019.
Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України у рішенні від 12.10.2022 № 7-р(II)/2022 зауважив на тому, що зі змісту частин першої, другої, п`ятої статті 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з частиною першою статті 46, частиною першою статті 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії РФ проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2024 у справі №160/20229/22, з урахуванням правового підходу, визначеного в постанові Верховного Суду від 29.03.2024 у справі №440/3321/23, виснував, що обставинами, які вказують на виникнення права у членів сім`ї загиблого військовослужбовця на одноразову грошову допомогу в розмірі, встановленому пунктом 2 Постанови № 168, є:
- загибель військовослужбовця під час дії воєнного стану;
- загибель настала внаслідок безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;
- загибель військовослужбовця настала під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- або смерть настала внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого за вказаних вище обставин у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Отже, умовами призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168, є, зокрема, загибель військовослужбовця у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, та звернення за цією допомогою осіб, які відповідно до пункту 4 статті 16-1 Закону № 2011-XII, віднесені до членів сімї загиблого військовослужбовця.
При цьому, в межах даних спірних правовідносин відсутні спірні питання щодо існування вказаних умов для призначення і виплати членам сім`ї загиблого військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 2011-XII.
Як зазначалось вище, пунктом 4 статті 16-1 Закону № 2011-XII передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема вдова (вдівець).
Відповідно до матеріалів справи, 06.02.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( дівоче прізвище позивачки) укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Адміністрації Жовтневого району м. Гродно, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено запис №68, та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . Подружжю присвоєно прізвище: ОСОБА_7 , що копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , з перекладом з російської на українську мову, засвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.06.2019 року та зареєстрованим в реєстрі за № №5053, 5054.
Судом встановлено, що у лютому 2025 року позивачка, як вдова загиблого військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_3 , звернулась до комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, із заявою про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168.
04.04.2025 року на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, за результатами розгляду поданих позивачкою документів, прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії від 04.04.2025 року №30/в.
Рішення мотивоване тим, що з наданих на розгляд Комісії документів вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є громадянкою республіки білорусь, що підтверджується посвідкою на постійне проживання. НОМЕР_1 , орган що видав 5103, дата видачі 22.06.2020. Ураховуючи, що заявниця є громадянкою республіки білорусь, вона не має права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови КМУ 168.
При цьому, відповідач заперечує, що члени сім`ї загиблого військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_3 мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16-1 Закону № 2011-XII та пункту 2 Постанови № 168.
Натомість, спірним питанням у даній справі є наявність такого право у вдови ОСОБА_1 , оскільки вона є громадянкою Республіки Білорусь, що суперечить умовам призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до абз. 5 пункту 2 Постанови 168.
Вирішуючи дані спірні правовідносини, суд враховує наступне.
Дійсно пунктом 2 Постанови №168 передбачено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках (абз. 5 пункту 2).
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 06.02.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( дівоче прізвище позивачки) укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Адміністрації Жовтневого району м. Гродно, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено запис №68, та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . Подружжю присвоєно прізвище: ОСОБА_6 .
До суду надано копію Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого повторно, з перекладом з російської на українську мову, копію та переклад якого засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.06.2019 року та зареєстровано в реєстрі за № № 5053, 5054.
При цьому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Республіки Білорусь, яка в Україні документована Посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , виданою 22.06.2020 року строком дії до 19.06.2023 року, органом 5103.
02.05.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та 05.05.2018 року отримала в Подільському ОДПІ ГУ ДФС України в Одеській області Картку платника податків.
У позові позивачка вказує, що постійно проживає в Україні з 2018 року та з 2019 року державний кордон України не перетинала. 
Разом із відповіддю на відзив позивачка подала інформаційну довідку Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.05.2025 року №19/Р-11945/13326, у якій зазначено: «У межах повноважень, наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до пунктів 12, 15 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614 (далі - База даних), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, надсилаємо витяг з наявною у цій Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2018 по 28.05.2025 громадянина республіки білорусь». 
Згідно цієї інформації в період з 01.01.2018 по 28.05.2025 наявні такі дані щодо перетину державного кордону України позивачкою:
04.03.2018 - в`їзд через п/п Дольськ;
05.02.2019 о 14:11 год. - виїзд на авто через п/п Платонове;
05.02.2019 о 14:28 год. - в`їзд на авто через п/п Платонове;
23.03.2019 о 23:29 год. виїзд на авто через п/п Платонове;
24.03.2019 о 00:07 год. в`їзд на авто через п/п Платонове.
З наведеної інформації вбачається, що позивачка з 2019 року територію України не покидала та Республіку Білорусь не відвідувала. 
Доказів перетину адміністративного кордону України позивачкою на підставі паспорту громадянина Республіки Білорусь не виявлено.
Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 12.11.2024 року №2024/013700816, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17.08.2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом із відповіддю на відзив позивачка подала копію Довідки старости Дубівського старостинського округу №4 Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 12.05.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає на території Дубівського старостинського округу з 30.03.2018 року і по даний час. Місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .
Отже, у матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що позивачка з 2018 року постійно проживає на території України та 22.06.2020 року документована Посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .
При цьому, суд зауважує, що відповідач мав змогу перевірити ці обставини. Зокрема, про наявність Посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 зазначено у протоколі засідання комісії від 04.04.2025 року №30/в. 
Пунктом 10 Порядку №975 встановлено, що Міноборони, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органи державної влади, військові формування та правоохоронні органи, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами, розвідувальний орган Міноборони, Служба зовнішньої розвідки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, орган управління Держспецтрансслужби, головний орган військового управління Національної гвардії, органи військового управління оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії, військові частини Національної гвардії безоплатно в порядку електронної інформаційної взаємодії отримують необхідну інформацію від державних органів, які є власниками (розпорядниками, держателями, володільцями, адміністраторами тощо) інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних, комунікаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, зокрема з Єдиного державного демографічного реєстру (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, громадянство, стать, унікальний номер запису в реєстрі, реєстраційний номер облікової картки, місце проживання, назва та вид документа, номер документа, дата видачі, строк дії документа, орган видачі), Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, банку даних про дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів тощо, про осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Електронна інформаційна взаємодія здійснюється з використанням засобів системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів "Трембіта" з дотриманням вимог Законів України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", "Про захист персональних даних", "Про публічні електронні реєстри", "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах".
У разі відсутності технічної можливості передачі даних з використанням системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів "Трембіта" електронна інформаційна взаємодія суб`єктів електронної взаємодії може здійснюватися з використанням інших інформаційно-комунікаційних систем із застосуванням у них відповідних комплексних систем захисту інформації з підтвердженою відповідністю за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством.
Обсяг і структура даних, якими обмінюються суб`єкти електронної взаємодії через програмні інтерфейси електронних інформаційних ресурсів (сервіси), визначаються договорами про інформаційну взаємодію, укладеними відповідно до Порядку електронної (технічної та інформаційної) взаємодії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 606 "Деякі питання електронної взаємодії електронних інформаційних ресурсів" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 73, ст. 2455; 2021 р., № 52, ст. 3216; 2023 р., № 11, ст. 721).
Тобто, комісія з питань виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, розглядаючи заяву позивачки про виплату одноразової грошової допомоги, мала змогу перевірити інформацію стосовно позивачки, зокрема де проживає, чи відвідує Республіку Білорусь, та вчинити всі можливі дії у відповідності до вимог чинного законодавства України для з`ясування питання наявності чи відсутності права на призначення одноразової грошової допомоги.
Суд також зазначає, що шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 укладений на території Республіки Білорусь та Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 видано до прийняття Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-IX, що набув чинності 23.12.2022 року.
При цьому, суд зазначає, що на момент укладення шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 , стаття 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах передбачала, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
Відповідно до пункту 8 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
З огляду на вищевикладене, у межах спірних правовідносин суд висновує, що позивачка будучи дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 та відповідно, як вдова, належить до членів сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до пункту 4 статті 16-1 Закону № 2011-XII, відтак має право на звернення із заявою на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168.
Також суд вважає, що у спірній ситуації рішення відповідача суперечить принципу пропорційності та прийняте без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), оскільки за вищенаведених фактичних обставин, мета цього обмеження не переважає над гарантіями держави для військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України, тим більше в питанні призначення та виплати одноразової грошової допомоги вдові загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця.
Так, статтею 2 Закону № 2011-XII гарантовано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. А за приписами статті 4 Закону № 2011-XII, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Тобто, держава узяла на себе обов`язок забезпечити справедливі соціально-правові гарантії для членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.
За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому суд вважає, що виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, вдови загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця за ознакою її громадянства у даному конкретному випадку не відповідає змісту і меті закону.
Згідно обставин справи, єдиною підставою для відмови у призначені позивачці одноразової грошової допомоги стало те, що вона є громадянкою Республіки Білорусь.
Водночас, як вірно посилається сторона позивача, стаття 16-1 Закону № 2011-ХІІ, яка визначає перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, членами сімї якого вони є, не встановлює обмежень щодо громадянства цих осіб. 
Вирішуючи спір, суд вважає, що мета обмеження отримання одноразової грошової допомоги громадянами Російської Федерації або Республіки Білорусь та особами, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, є зрозумілою та очевидною, проте суд вважає, що її застосування має бути обґрунтованим та розсудливим з урахуванням конкретних обставин справи, а не бути автоматичною підставою для відмови. 
Суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що спірне рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як вдові загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця ОСОБА_3 , лише з підстав її належності до громадянства республіки білорусь є дискримінаційним та позбавляє вдову загиблого військовослужбовця гарантованого законом захисту і підтримки, що суперечить ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на повагу до сімейного життя. 
Отже, перевіряючи чи прийнято оскаржуване рішення обґрунтовано, розсудливо та пропорційно, суд дійшов висновку, що наведені принципи відповідачем не дотримані, що є підставою для скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії від 04.04.2025 року №30/в, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як вдові загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця ОСОБА_3 .
За положеннями пункту 19 частини 1 статі 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Частинами 3 та 4 статті 245 КАС України передбачено, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону ( пункт перший статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ).
Як встановлено судом з доповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.04.2025 № 943/5458 про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД, щодо загиблого старшого солдата ОСОБА_3 таким особами є його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неповнолітні діти відповідно до повного витягу з ДРАЦС про народження №00049529805 від 18.02.2025 року інформація щодо актового запису про народження відсутня.
Відтак, ОСОБА_2 , як матір загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 є особою, яка має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до абз. 3 пункту 1 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Згідно з пунктом 24 Порядку № 975, якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами.
Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_2 , як матір загиблого військовослужбовця з заявою на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. 
Враховуючи, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, суд вважає доцільним зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, повторно розглянути заяву вдови ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) її чоловіка - старшого солдата ОСОБА_3 , у порядку та у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з урахуванням частки осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
Що стосується посилання сторони позивача на постанову Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 826/2954/18. 
Суд зазначає, що предметом вказаної справи було оскарження відмови у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», громадянину України, який звільнений зі Збройних Сил Республіки Білорусь з 23 січня 1993 року та з 19 січня 2016 року визнаний в Україні інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Тобто, обставини у цій справі є повністю відмінними від спірних правовідносин. Тому вказана постанова Верховного Суду не може бути застосовна для вирішення цього спору.
У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
VII. Висновок суду.
Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
VIIІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн., що підтверджується платіжним документом, який міститься в матеріалах цієї справи. 
Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині вимог зобов`язального характеру, які є похідними від вимог щодо визнання протиправними дії відповідача, які судом задоволені, тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (пров. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії від 04.04.2025 року №30/в, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як вдові загиблого під час захисту Батьківщини військовослужбовця ОСОБА_3 , відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) її чоловіка - старшого солдата ОСОБА_3 , у порядку та у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з урахуванням частки осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з Міністерства оборони України (пров. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, ЄДРПОУ 00034022) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна