Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року Справа№200/10317/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач 2) про:
- визнання протиправними дій щодо неврахування при призначенні пенсії за віком стажу роботи;
- зобов`язання провести розрахунок пенсії ОСОБА_1 з 24.09.2024 року зарахував до загального стажу роботи період з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 31.06.2015, з 01.08.2015 по 31.11.2015, з 01.01.2016 по 31.06.2016, з 01.08.2016 по 31.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017, та зарахував до пільгового стажу роботи за списком №1 період з 29.08.1988 по 11.06.1989 , з 21.08.1995 по 31.12.1998 (з урахуванням уточнень від 01.02.2026 року).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 24.06.2025 року перебуває на пенсійному обліку відповідача як одержувач пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначає, що під час призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до пільгового стажу роботи за Списком № 1 було враховано лише 06 років 04 місяців 11 днів.
На запит позивача про виконання ст. 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці», чому йому не призначено пенсію відповідно до цієї статті як шахтарю, відповідач зазначив, що позивач не має достатнього стажу – 15 років. 
Зокрема, в листі від 24.10.2025 року відповідач вказав, що до пільгового стажу позивача не враховано період з 21.08.1995 по 15.11.1998 згідно пільгової довідки від 17.11.2014 № 1035, оскільки не надано накази про атестацію робочих місць.
Вказує, що з роздруківки стажу вбачається незарахування до загального стажу роботи позивача періодів: - за 2004 рік несплачений єдиний внесок за квітень і травень, 2 місяці - за 2015 рік не сплачено єдиний внесок за лютий - червень, серпень - листопад, 9 місяців - за 2016 рік не сплачено єдиний внесок за січень - червень, серпень - листопад, 10 місяців - за 2017 рік не сплачено єдиний внесок за січень, лютий, квітень - грудень, 11 місяців, а всього 46 місяців, тобто це повних 3 роки 10 місяців.
Тобто, вбачається незарахований період з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 31.06.2015, з 01.08.2015 по 31.11.2015, з 01.01.2016 по 31.06.2016, з 01.08.2016 по 31.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017. 
Позивач не погоджується з такими діями управління, тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року вказаний позов залишено без руху у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року залучено в адміністративній справі № 200/10317/25 в якості другого відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 
Відповідачем 1 надано письмовий відзив від 27.01.2026 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач 24.06.2025 року звернувся з заявою № 3469 про призначення пенсії за віком.
Заява про призначення пенсії № 3469 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
На виконання положень пункту 4.10. Порядку № 22-1 після призначення пенсії, електронна пенсійна справа позивача передана до Головного управління для взяття на облік та проведення виплати пенсії.
Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймало жодних рішень стосовно позивача, тому не порушувало його права.
З матеріалів електронної пенсійної справи позивача вбачається, що при призначенні пенсії враховано записи в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1981 та дані Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Періоди роботи з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.11.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017 не зараховані до страхового стажу у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків. 
Що стосується зарахування періодів роботи з 29.08.1988 по 11.06.1989, з 21.08.1995 по 31.12.1998 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 зазначає, що разом з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав довідку про № 483 від 04.11.2013. Проте, дана довідка не відповідає встановленій формі (додаток № 5 до Порядку № 637), а також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Період роботи з 21.08.1995 по 31.12.1998 не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 на підставі довідки від 17.11.2014 № 1035, оскільки за зазначений період також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Пільговий стаж за Списком №1 обчислено на підставі відомостей по спеціальному стажу, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з 01.01.1999 по 15.07.2005.
Наголошує, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та у спосіб, визначений положеннями Порядку № 22-1, до органів Фонду з заявою про перерахунок пенсії не звертався, а лист Головного управління від 24.10.2025 у розумінні пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, оскільки цей лист безпосередньо не породжує для позивача прав чи обов`язків.
З зазначених причин просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Відповідачем 2 також надано письмовий відзив від 09.02.2026 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач 24.06.2025 року звернувся з заявою № 3469 про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637). 
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Відповідно до пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
З матеріалів електронної пенсійної справи позивача вбачається, що при призначенні пенсії враховано записи в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1981 та дані Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Періоди роботи з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.11.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017 не зараховані до страхового стажу у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків. 
Що стосується зарахування періодів роботи з 29.08.1988 по 11.06.1989, з 21.08.1995 по 31.12.1998 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 слід зазначити наступне. 
Разом з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав довідку про № 483 від 04.11.2013. Проте, дана довідка не відповідає встановленій формі (додаток № 5 до Порядку № 637), а також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Період роботи з 21.08.1995 по 31.12.1998 не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 на підставі довідки від 17.11.2014 № 1035, оскільки за зазначений період також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Пільговий стаж за Списком №1 обчислено на підставі відомостей по спеціальному стажу, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з 01.01.1999 по 15.07.2005.
З зазначених причин просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність даного позову.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . 
Представник позивача вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу з 24.09.2024 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах.
Водночас, жодних документів (заяви про призначення пенсії, рішення про призначення пенсії, пенсійне посвідчення, протоколи з пенсійної справи) про знаходження позивача на пенсійному обліку відповідача, як одержувача пільгової пенсії представником позивача до позову не надано.
Разом з тим, надано лист відповідача 1 від 24.10.2025 року, в якому зазначено, що позивач з 24.06.2025 року значиться на пенсійному обліку, як одержувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2006 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В листі відповідача від 24.10.2025 року зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж врахований по 31.03.2017 та становить 35 років 10 місяців 26 днів, в тому числі, додатковий за Списком № 1 – 6 років. 
Пільговий стаж за Списком № 1 врахований за даними про спецстаж, наявний в реєстрі застрахованих осіб – 6 років 4 місяці 11 днів.
До пільгового стажу позивача не враховано період з 21.08.1995 по 15.11.1998 згідно пільгової довідки від 17.11.2014 № 1035, оскільки не надано накази про атестацію робочих місць.
Разом з тим, відповідач 2, який призначив відповідачу пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України №1058-IV зазначив у відзиві причини не врахування окремих спірних періодів страхового та пільгового стажу позивача.
Так, з матеріалів електронної пенсійної справи позивача вбачається, що при призначенні пенсії враховано записи в його трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.10.1981 та дані Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Періоди роботи з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.11.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017 не зараховані до страхового стажу у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків. 
Не зараховано також періоди роботи з 29.08.1988 по 11.06.1989, з 21.08.1995 по 31.12.1998 до пільгового стажу роботи за Списком № 1, оскільки на думку пенсійного органу уточнююча довідка № 483 від 04.11.2013 не відповідає встановленій формі (додаток № 5 до Порядку № 637), а також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Період роботи з 21.08.1995 по 31.12.1998 не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 на підставі довідки від 17.11.2014 № 1035, оскільки за зазначений період також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Таким чином, пільговий стаж позивача за Списком №1 обчислено на підставі відомостей по спеціальному стажу, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з 01.01.1999 по 15.07.2005.
Перевіряючи правомірність дій відповідача 2 щодо неврахування до страхового та пільгового стажу певних періодів роботи при призначенні позивачу пенсії за віком з підстав несплати страхових внесків, відсутності наказів про атестацію робочих місць та невідповідності уточнюючої довідки встановленій формі (додаток № 5 до Порядку № 637), суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з належних обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон № 1058) встановлює порядок нарахування та виплати пенсії.
Відповідно до п. 1 та п. 4 статті 8 Закону України від 09.07.2006 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на рівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надані Верховною Радою України.
Статтею 44 Закону № 1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із соціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої територіально.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Згідно з п. 3 Постанови КМУ від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Постанова №637) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Спору між сторонами щодо відсутності у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 08.10.1981 року певних записів немає. Отже, всі записи пільгової роботи вчинено належним чином.
Як зазначено вище, стаж пільгової роботи позивача, прийнятий відповідачем 2 складає 6 років 04 місяці 11 днів. Неврахований відповідачем пільговий стаж за Списком № 1 складає 04 роки 01 місяць 25 днів, усього – 10 років 6 місяців 6 днів, що є достатнім для призначення пільгової пенсії за Списком № 1.
Водночас, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не пільгової пенсії.
Як зазначив відповідач 2, ним не зараховано періоди роботи позивача з 29.08.1988 по 11.06.1989, з 21.08.1995 по 31.12.1998 до пільгового стажу роботи за Списком № 1, оскільки уточнююча довідка № 483 від 04.11.2013 не відповідає встановленій формі (додаток № 5 до Порядку № 637), а також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Період роботи з 21.08.1995 по 31.12.1998 не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 на підставі довідки від 17.11.2014 № 1035, оскільки за зазначений період також відсутні накази про атестацію робочих місць. 
Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. 
Як зазначено вище, спору між сторонами стосовно відсутності записів пільгової роботи у трудовій книжці позивача немає, а отже відповідач 2 при призначенні пенсії мав зарахувати до пільгового стажу позивача ці періоди.
При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
За змістом пункту 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами правці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (набула чинності 21.08.1992) (далі - Порядок № 442) атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно приписів п. 3 Порядку № 442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.
Таким чином, проведення атестації робочих місць за умовами праці передбачена діючим законодавством України та проводиться згідно з Порядком № 442 та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.
Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (п. 8 Порядку № 442).
Пунктом 10 Порядку № 442, окрім іншого, передбачено, що результати атестації використовуються при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Пунктом 4.1. Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383) передбачено, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 383 якщо ж атестація з 21.08.1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць ( 442-92-п ). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Комплексний аналіз норм Закону № 1788 та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року та 17 березня 2015 року № 21-183а13, № 21-519а14, № 21-585а14 відповідно). Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 31.01.2018 року у справі К/9901/48/17.
Таким чином, позиція відповідача щодо незарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи з підстав відсутності доказів атестації робочих місць є протиправною.
Щодо неврахування відповідачем 2 до страхового стажу спірних періодів роботи з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.11.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017 з причини несплати страхових внесків, суд зазначає таке.
Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону України № 1058-IV.
Зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Суд зазначає, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.
Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 частини другої статті 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058).
Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.
З зазначених причин пенсійним органом неправомірно не зараховані до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.11.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною дій, зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню, проте не у спосіб, визначений адвокатом позивача, оскільки вказане управління не призначало пенсію позивачу 24.06.2025 року, а тому не порушило права позивача. 
З зазначених вище підстав права позивача порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, тому саме це управління зобов`язано було виконати вимоги закону і розрахувати позивачу пільгову пенсію за Списком № 1 з урахуванням вимог закону.
Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком до загального стажу роботи періодів з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 31.06.2015, з 01.08.2015 по 31.11.2015, з 01.01.2016 по 31.06.2016, з 01.08.2016 по 31.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017 та до пільгового стажу роботи за списком №1 періодів з 29.08.1988 по 11.06.1989 , з 21.08.1995 по 31.12.1998.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2025 року № 3469 про призначення пенсії за Списком № 1 та провести розрахунок пенсії з 24.06.2024 року, врахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.04.2004 по 31.05.2004, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.11.2015, з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2017 та до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів з 29.08.1988 по 11.06.1989 , з 21.08.1995 по 31.12.1998.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 10 лютого 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя Л.Б. Голубова