ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" лютого 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1260/25 
Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області
до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія",
до відповідача-2 Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 384 927,97 грн,
за участю представників:
від позивача: не з`явився, 
відповідача -1: не з`явився, 
від відповідача - 2: не з`явився,
від прокуратури: І.Мельничук, посв. від 03.11.2025 № 083284, 
УСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області (позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (відповідач - 1) та Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" (відповідач - 2), у якому просить визнати недійсними додаткову угоду № 4/383 від 22.07.2024 та додаткову угоду № 5/415 від 13.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023 № 18045-ВЦ/605, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", а також стягнути кошти у розмірі 384 927,97 грн.

Стислий виклад позиції прокурора, позивача, заперечень відповідача.
Згідно із позовною заявою, Вараською окружною прокуратурою за результатами опрацювання системи публічних закупівель "Prozorro" установлено, що відповідачем-2 проведено закупівлю UA-2023-12-05-007890-а за предметом "Електрична енергія" з очікуваною вартістю 4 019 232,31 грн. За результатами процедури закупівлі переможцем визначено відповідача - 1, з яким у подальшому укладено договір № 18045-ВЦ/605 на постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023. За період дії договору неодноразово збільшено ціну за електричну енергію: з 4,38509 грн без ПДВ до 6,55973 грн без ПДВ, тобто на 49,6%. Прокуратура, проаналізувавши підстави внесення змін до договору шляхом підписання додаткових угод № 4/383 від 22.07.2024 та № 5/415 від 13.08.2024, якими збільшено ціну електроенергії на 49,6%, дійшла висновку про укладення вказаних додаткових угод з порушенням вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, тому вони підлягають визнанню недійсними. Окрім того, відповідачем на виконання умов договору поставлено позивачу 500 329 кВт*год електричної енергії на загальну суму 3 156 669,06 грн, отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 384 927,97 грн, які підлягають стягненню в судому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на статті 131-1 Конституції України, статті 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", статті 5, 41 Закону України "Про публічні закупівлі", статті 203, 215, 1212ЦК України тощо.

26.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги прокурора фактично спрямовані на захист порушених прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання. Наявність корпоративних відносин між Вараською міською радою та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними, а тому у цій справі Вараська міська рада не є належним позивачем, тобто в прокуратури відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі Вараської міської ради. Прокуратурою в порушення вимог Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, до позовної заяви не долучено жодного доказу про те, що Держаудитслужбою проводився фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів щодо виявлення порушень законодавства. Додаткові угоди №4/383, №5/415 до договору укладені між сторонами відповідно до умов договору, що відповідає вимогам пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178. Відтак відсутні правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання вказаних додаткових угод недійсними, а отже, вимога прокурора в частині застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення коштів в сумі 384 927,97 грн задоволенню не підлягає.

03.02.2026 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої засновником та власником відповідача-2 є Вараська міська рада, яка здійснює контроль за ефективністю використання майна, що є власністю територіальної громади і закріплене за підприємством на праві господарського відання. Отже, позивач зобов`язаний контролювати законність та ефективність використання коштів за договорами про закупівлю товарів, відтак є уповноваженим на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням комунальних коштів, а тому є належним позивачем у цій справі. Щодо необхідності звернення прокурора з позовом в інтересах Держаудитслужби, то закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Таким чином, прокурором обґрунтовано підстави представництва інтересів держави у цій справі в особі Вараської міської ради. Перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є комунальні кошти, і укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт*год. електричної енергії 4,38509 грн без ПДВ та її подальше підвищення шляхом укладення додаткової угоди (без документально підтвердженого коливання ціни на ринку), що призвело до загального збільшення ціни на 49,6 %, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача. Оскільки оспорювані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, то розрахунок за поставлену електроенергію повинен здійснюватися за ціною, вказаною за умовами договору та додатковою угодою №2/71 від 12.02.2024, №3/332 від 17.06.2024. Здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за тарифом, визначеним за умовами договору, відповідач-2 мав сплатити за поставлену в період з червня по вересень 2024 року електричну енергію в обсязі 200 111 кВт*год. кошти у розмірі 1 151 633,20 грн з ПДВ. Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 384 927,97 грн, а тому відповідно до статті 1212 ЦК України вони підлягають поверненню. Заявлена прокурором позовна вимога спрямована на захист державного та суспільного інтересу, оскільки протиправне витрачання публічних коштів унеможливлює раціональне та ефективне їх використання, що підриває фінансово-економічні основи держави та не сприяє забезпеченню виконання нею основних функцій та завдань. Крім того, звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання учасників, результати їх розгляду.
Розпорядженням керівника апарата суду від 06.01.2026 № 03-05/32/2026 у зв`язку з перебуванням судді В. Марача на лікарняному з 05.01.2026, відповідно до підп. 2.3.43- 2.3.48 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, введеного в дію з 01.04.2025 відповідно до рішення Ради суддів України від 06.03.2025 №7, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1260/25, за результатами якого справу передано на розгляд судді О. Андрійчук.

Ухвалою суду від 09.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/1260/25 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 23.01.2026.

Ухвалою суду від 09.01.2026 розгляд справи відкладено на 09.02.2026.

09.02.2026 від відповідача-1 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
За результатами опрацювання системи публічних закупівель "Prozorro" Вараською окружною прокуратурою встановлено, що відповідачем-2 проведено відкриті торги з особливостями за предметом "Електрична енергія", очікуваною вартістю 4 019 232,31 грн (номер закупівлі UA-2023-12-05-007890-а).

За результатами проведення відкритих торгів, 28.12.2023 відповідачем - 2 (споживач) з переможцем торгів - відповідачем- 1 (постачальник) укладено договір № 18045-ВЦ/605 на постачання електричної енергії споживачу, за пунктом 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 

За пунктом 2.2. договору обсяг товару за цим договором становить 599 885,42 кВТ/год. 

Згідно з пунктом 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Датою початку постачання електричної енергії є 01.01.2024.

У Додатку № 2 до договору визначено, що ціна за спожиту електричну енергію за 1 кВт/год становить 4,38509 грн/кВт*год без ПДВ, що включає в себе тариф на послуги з передачі електричної енергії.

Пунктом 3 Додатку № 2 до договору погоджено, що споживач здійснює оплату за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді відповідно до даних комерційного обліку наданих рахунків/Актів приймання - передачі за спожиту електроенергію грошовими коштами на поточний рахунок ТОВ "РОЕК" із спеціальним режимом використання, вказаний у рахунку на оплату та Акті приманні - передачі за спожиту електроенергію. 

За пунктом 9 Додатку № 2 до договору цей договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток 1 до договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток 3 до договору) та укладається на строк до 31.12.2024, а в частині виконання фінансових зобов`язань (у тому числі повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції) - договір діє до повного їх виконання. 

Відповідно до пункту 13.7. договору його істотні умови не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі. Зокрема встановлено, що умови договору можуть бути змінені у випадку зміни ціни такого товару на ринку, що відбулось з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні “ОЕС України”. Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку “на добу на перед” (РДН) та внутрішньодобовому ринку (ВДР), та інші показними, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні “ОЕС України” та оприлюднені на офіційному вебсайті ДП “ОПЕРАТОР РИНКУ” за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua – згідно з частиною шостою статті 67 Закону України “Про ринок електричної енергії”, або інші документи органу установи чи організації, які мають повноваження на експертні висновки стосовно відсоткової зміни ціни товару на ринках. Зміна ціни за одиницю товару застосовується з початку розрахункового періоду, у якому відбулись такі зміни.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, у подальшому сторонами підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару. 

Так, додатковою угодою № 2/71 від 12.02.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,42856 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.01.2024.

Додатковою угодою № 3/332 від 17.06.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,79581 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.05.2024.

Додатковою угодою № 4/383 від 22.07.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 5,98995 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.06.2024. 

Додатковою угодою № 5/415 від 13.08.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 6,55973 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2024. 

Обґрунтовуючи необхідність внесення змін до договору шляхом підписання додаткових угод № 3/332 від 17.06.2024 та № 4/383 від 22.07.2024 ТОВ “РОЕК” надано висновки Рівненської торгово-промислової палати від 31.05.2024 та №В-166 від 01.07.2024, які містять аналіз середньозважених цін на електроенергію на ринку РДН (ОЕС) з січня по червень 2024 року помісячно.

Унаслідок підписання додаткової угоди № 4/383 від 13.06.2024 ціну за електричну енергію за 1 кВт/год. збільшено на 36,6%, а додаткової угоди № 5/415 від 13.08.2024 - на 49,6% відносно ціни, визначеної за умовами договору.

Відтак за період дії договору на постачання електричної енергії з ініціативи постачальника вчетверо збільшено ціну на електричну енергію з 4,38509 грн без ПДВ до 6,55973 грн без ПДВ, тобто на 49,6%. 

Також, як установлено судом, відповідачем - 1 на виконання договору поставлено відповідачу - 500 329 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 3 156 669,06 грн, а саме: згідно з актом №480031322/1/1 за січень 2024 року - 59 460 кВт*год на суму 315 986,60 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/2/1 за лютий 2024 року – 53 968 кВт*год на суму 286 800,64 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/3/1 за березень 2024 року - 65 098 кВт*год на суму 345 948,47 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/4/1 за квітень 2024 року – 65 718 кВт*год на суму 349 243,36 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/5/1 за травень 2024 року – 55 974 кВт*год на суму 322 128,82 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/6/1 за червень 2024 року – 56 525 кВт*год на суму 406 298,32 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/7/1 за липень 2024 року – 55 409 кВт*год на суму 436 161,70 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/8/1 за серпень 2024 року – 60 897 кВт*год на суму 479 361,47 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/9/1 за вересень 2024 року - 27 280 кВт*год на суму 214 739,68 грн з ПДВ. 

У свою чергу, позивач оплатив вартість спожитої електричної енергії на суму 3 156 669,06 грн, про що свідчать платіжні інструкції № 1 від 12.02.2024 на суму 315 986,60 грн, № 10 від 18.03.2024 на суму 286 800,64 грн, № 21 від 17.04.2024 на суму 345 948,47 грн, № 37 від 14.05.2024 на суму 349 243,36 грн, № 56 від 13.06.2024 на суму 322 128,82 грн, № 73 від 11.07.2024 на суму 406 298,32 грн, № 96 від 15.08.2024 на суму 436 161,70 грн, № 112 від 12.09.2024 на суму 479 361,47 грн, № 144 від 29.10.2024 на суму 214 739,68 грн.

Розрахунок за поставлену електроенергію мав здійснюватися за ціною, вказаною за умовами договору, позивач повинен був сплатити за поставлену в період з червня по вересень 2024 року електричну енергію в обсязі 200 111 кВт*год. кошти у розмірі 1 052 583,86 грн з ПДВ (200 111 *4,38509 + 20%). 

Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 483 977,31 грн (1 536 561,17 грн – 1 052 583,86 грн).

З огляду на те, що додаткові угоди №4/383 від 22.07.2024 та №5/415 від 13.08.2024 до договору укладено всупереч Закону України “Про публічні закупівлі”, позивач просить визнати їх недійсними в судовому порядку, а безпідставно сплачені кошти стягнути з відповідача -1 на користь Вараської міської ради в дохід місцевого бюджету.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із недійсністю додаткових угод, укладених до договору, вчиненого за результатами застосування процедури закупівлі, а також стягненням зайво сплачених грошових коштів за такими додатковими угодами, регулювання яких здійснюється Законом України “Про публічні закупівлі”, ЦК України тощо.

Щодо представництва прокурором інтересів держави суді.
Вараською окружною прокуратурою, відповідно до вимог статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, скеровано на адресу Вараської міської ради лист від 27.11.2025 №52-2058ВИХ-25, яким повідомлено про порушення відповідачем -2 при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії та наявність підстав для стягнення коштів.

За змістом відповіді Вараської міської ради від 23.12.2025 №1500-2061-3110-37-05-25, остання повідомила про те, що претензійно-позовна робота Вараською міською радою щодо зазначеного питання не проводилась та проводитись не буде.

Згідно з уставленою судовою практикою захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024 у справі № 918/778/23, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21).

У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Вараської міської ради, зазначив, що укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави. Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності тощо. Тобто прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням відповідачами оспорюваних додаткових угод усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та, відповідно, надмірної сплати бюджетних коштів.

При цьому судом враховано, що відповідач-2 створений на базі майна Вараської міської територіальної громади.

Згідно з формою річного плану закупівель на 2024 рік джерелом фінансування закупівлі є кошти місцевого бюджету.

Засновником та власником відповідача-2 відповідно до пункту 1.2 статуту, затвердженого рішенням Вараської міської ради №1178 від 22.12.2021, є Вараська міська рада.

Пунктом 5.5.2 статуту встановлено, що джерелами формування майна та коштів підприємства зокрема є кошти місцевого та державного бюджетів (бюджетні кошти).

Окрім цього, пунктом 7.1 статуту визначено, що контроль діяльності підприємства здійснює виконавчий комітет Вараської міської ради, який виконує функцію органу управління господарською діяльністю в межах та обсягах, визначених Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

Таким чином, Вараська міська рада як засновник здійснює контроль за ефективністю використання майна, що є власністю територіальної громади і закріплене за підприємством на праві господарського відання.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, оскільки засновником закладу та власником його майна є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, що фінансує і контролює діяльність такого комунального закладу, а також зобов`язаний контролювати виконання обласного бюджету, зокрема, законність та ефективність використання зазначеним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, то вказаний орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів відповідного бюджету.

Ураховуючи наведене, прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначив Вараську міську раду позивачем за пред`явленим ним до суду позовом, оскільки остання для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22). Тобто у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти (застосувати реституцію), є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.
Як установлено судом, сторони уклали договір за результатами процедури закупівлі на виконання вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статті 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами частинами першою-третьою статті 632 ЦК України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 ГК України (втратив чинність, однак діяв станом на лату виникнення спірних правовідносин) ціна є істотною умовою господарського договору.

Частиною першою статті 651 ЦК України врегульовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина перша статті 652 ЦК України).

У силу вимог частин третьої, четвертої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

За частиною четвертою статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Пунктом другим частини п`ятої стататті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачено, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України “Про публічні закупівлі” можна дійти висновку, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 922/2321/22, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”,який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України “Про публічні закупівлі”.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Отже, з урахуванням наведеного аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).

Як установлено судом, оспорювані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, оскільки за їх умовами ціна за одинцю товару (кВт/год.) перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 49,6% порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. З огляду на викладене прокурор просить оспорювані додаткові угоди визнати недійсними та повернути на користь позивача сплачені за цими угодами кошти.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З урахуванням наведеного наявні підстави для визнання оспорюваних додаткових угод № 4/383 від 22.07.2024 та № 5/415 від 13.08.2024 до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 49,6 %, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Приписами частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У справі, яка розглядається, судом установлено, що за результатами проведення оголошеної відповідачем - 2 процедури закупівлі переможцем було визнано відповідача - 1 з остаточною пропозицією за результатами аукціону в розмірі 4 019 232,31 грн з ПДВ за 599885,42 кВт/год (4,38509 грн без ПДВ за одиницю товару), з яким 28.12.2023 укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 18045-ВЦ/605.

Додатковими угодами 4/383, 5/415 до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год. збільшено до 6,55973 грн без ПДВ. Здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за тарифом, визначеним за умовами договору, відповідач-2 мав сплатити за поставлену в період з червня по вересень 2024 року електричну енергію в обсязі 200 111 кВт*год. кошти у розмірі 1 151 633,20 грн з ПДВ (200 111 *4,79581 + 20%).

Оскільки оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, мали регулюватись умовами договору, додаткових угод від 12.02.2024 №2/71, від 17.06.2024 №3/332, отже, вартість поставленої відповідачем за спірний період електричної енергії в розмірі 200 111 кВт*год. становить 1 151 633,20 грн. Проте відповідач за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сплатив відповідачу 1 536 561,17 грн, відтак грошові кошти в сумі 384 927,97 грн (1 536 561,17 грн – 1 151 633,20 грн) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статтей 216, 1212 ЦК України.

Стосовно посилання відповідача-1 на відсутність встановленого обмеження у 10% за змістом пункту 19 постанови КМ України №1178 від 12.10.2022“Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування”, то за приписами частини сьомої статті 11 ГПК України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили, отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України “Про публічні закупівлі”. Окрім того, вказана постанова змін до вказаного Закону не вносить, а лише конкретизує його. 

Щодо доказів, наданих відповідачем-1 в обґрунтування підстав для підвищення ціни, то суд зазначає. 

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом України “Про публічні закупівлі” не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Отже, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).

Для обґрунтування підвищення ціни відповідачем на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. Крім того, у наданих відповідачем документах не міститься доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.

Надані документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.

Висновки суду за результатами вирішення спору.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтями 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави, а відтак - про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 9 463,94 грн (з урахуванням вимог частини третьої статті 4 Закону України “Про судовий збір”).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено повністю, відтак судовий збір покладається на відповідачів.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79,86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії та стягнення 384 927,97 грн задовольнити.

Визнати недійсними додаткову угоду № 4/383 від 22.07.2024 та додаткову угоду № 5/415 від 13.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023 № 18045-ВЦ/605, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, ідентифікаційний код 42101003) на користь Вараської міської ради Рівненської області (34403, Рівненська область, м. Вараш, м-н Незалежності, 1, ідентифікаційний код 35056612) 384 927,97 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, ідентифікаційний код 42101003) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077) 4 731,97 грн судового збору.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" (34403, Рівненська область, м. Вараш, вул. Енергетиків, 23, ідентифікаційний код 33992414) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077) 4 731,97 грн судового збору.

Позивач: Вараська міська рада Рівненської області (34403, Рівненська область, м. Вараш, м-н Незалежності, 1, ідентифікаційний код 35056612).

Відповідач - 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, ідентифікаційний код 42101003).

Відповідач - 2: Комунальне некомерційне підприємство Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" (34403, Рівненська область, м. Вараш, вул. Енергетиків, 23, ідентифікаційний код 33992414).

Стягувач (за судовим збором): Рівненська обласна прокуратура (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша, друга статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 23.01.2026.

Суддя О.Андрійчук