КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/17861/2025
Справа № 761/37475/24

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

25 грудня 2025 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Семенюти О.Ю. в м. Бориспіль 08 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 4474284 від 13 серпня 2021 року в розмірі 45000 грн., понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 грн. та правову допомогу в розмірі 13000 грн.
Позов мотивував тим, що 13 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір № 4474284. Згідно п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначений у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн., відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом 2250 грн. нараховуються за ставкою 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Згідно п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.
Згідно п. 6.1 договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно п. 6.2 договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (sms) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлена позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у sms-повідомленні з мобільного телефону позичальника на номер 2277. Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцю.
Відповідно до п. 6.3 договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. 
Згідно п. 6.4 договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Згідно п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти в розмірі, встановленому договором. 
Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
29 листопада 2021 року було укладено договір № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4474284.
10 березня 2023 року було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4474284.
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4474284.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4474284 від 13 серпня 2021 року в розмірі 45000 грн., а також судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для повного та всебічного дослідження доказів, зокрема витребування у АТ «Універсал Банк» документів, що ідентифікують власника пристрою, з якого проводились операції зняття коштів з рахунку апелянта, призначення судової експертизи з дослідженням підписів або аналізу способу входу до банківського додатка (лог-файли, ІР-адреси, час операцій тощо); долучення матеріалів кримінального провадження до справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що ОСОБА_1 став жертвою шахраїв, що заволоділи його даними, фінансовим телефоном та відповідно, доступом до банківського рахунку. Банківським рахунком відповідача скористались у зв`язку з відсутністю ідентифікації особи при роботі з картковим рахунком АТ «Універсал Банк» та оформленням кредитного договору з ТОВ «Мілоан». Відповідно, відповідач не надав волевиявлення, яке відповідає вимогам закону (підпис, електронна ідентифікація, підтвердження через sms тощо) на підписання кредитного договору № 4474284 від 13 серпня 2021 року з ТОВ «Мілоан».
З матеріалів справи вбачається, що у 2021 році ОСОБА_1 було подано заяву про шахрайські дії невстановлених осіб до управління поліції. В ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 12021116100000475 від 13 вересня 2021 року за фактом заволодіння коштами шляхом обману. Цей факт свідчить, що існує обґрунтування підозри шахрайства, і до встановлення обставин кримінальної справи цивільний суд не мав права вважати факт укладення кредитного договору доведеним, а гроші отриманими, про що заявляв відповідач в суді першої інстанції, але не був почутим. Суд мав би зупинити провадження в справі до з`ясування всіх обставин кримінального провадження, що прямо передбачено ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Невиконання цього обов`язку призвело до винесення передчасного та необґрунтованого рішення. Крім того, аналіз банківської виписки свідчить, що кошти, які нібито були отримані ОСОБА_1 , одразу після зарахування були переведені через сервіси EasyPay та ZetCard. Такі сервіси, відповідно до умов їх роботи, не забезпечують належної ідентифікації користувача, що створює передумови їх використання у подібних шахрайських схемах.
Вказував, що висновки суду першої інстанції про укладення кредитного договору та перерахування коштів в сумі 5000 грн. на банківську картку, належну ОСОБА_1 , ґрунтуються виключно на непрямих доказах, а саме листі АТ «Універсал Банк», який не підтверджує фактичного отримання коштів саме ОСОБА_1 АТ «Універсал Банк» у відповіді, долученій до матеріалів справи, лише вказав факт руху коштів по рахунку з номером, який, за твердженням позивача, належить ОСОБА_1 . Проте факт того, що саме кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» надійшли на картку апелянта, банк ані підтвердити, ані спростувати не може.
У матеріалах справи відсутній договір банківського обслуговування, заява про відкриття рахунку, зразок підпису або інші документи, що підтверджують волевиявлення на отримання кредиту. Відсутнє підтвердження, що саме відповідач погодився на отримання послуг ТОВ «Мілоан» та витратив кошти, що надійшли на картковий рахунок апелянта. Отже, висновки суду про отримання коштів є припущенням.
Вказував, що позивач не надав суду ані оригіналу, ані електронної копії кредитного договору з підписом або електронним підписом. Так само не доведено, що апелянт підтверджував умови кредиту через мобільний додаток або смс-код. 
Наголошував, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є чинним лише за умови підтвердження волевиявлення споживача шляхом електронного підпису або одноразового ідентифікатора, який однозначно встановлює особу. Чи встановлена однозначно особа, що підтверджує волевиявлення, у матеріалах справи докази відсутні. Наявність кримінального провадження чітко доводить заперечення апелянта та відсутність волевиявлення. Отже, договір не може вважатись укладеним належним чином та бути підставою для стягнення заборгованості.
Посилався на нікчемність умов договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки обов`язковою умовою для укладення договору про споживчий кредит є згода споживача на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Відсутність такої згоди споживача має наслідком відмову кредитодавця в укладенні договору та здійсненні кредитної операції. Доказів надання такої згоди позивачем не надано.
Посилався на ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження розміру неустойки, яка не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Посилався на судову практику ЄСПЛ щодо необхідності захисту персональних даних та протидії зловживанням ідентичністю.

Від позивача ТОВ «Коллект Центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, наводив власні спростування доводів апеляційної скарги.
Щодо укладення договору та перерахування коштів, наводив правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 щодо презумпції правомірності правочину, від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 щодо тлумачення судом умов договору на користь його дійсності, чинності та виконуваності, від 12 квітня 2022 року в справі № 756/6038/20 про те, що незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором.
Вказував, що з кредитного договору вбачається, що відповідно до ст. 638 ЦК України сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у смс-повідомленні, тому без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений, і відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 132/1006/19.
Факт перерахування коштів підтверджується відповідним листом оператора платіжних послуг, згідно якого первісний кредитор перерахував кредитні кошти на картковий рахунок відповідач за номером, повідомленим ним при укладенні кредитного договору. Додатково АТ «Універсал Банк» надав виписку по рахунку відповідача, з якої судом встановлено, що кредитні грошові кошти зараховані на картковий рахунок позичальника, після чого він розпорядився ними на власний розсуд. Належність вказаного карткового рахунку саме відповідачеві також підтверджено під час розгляду справи, що у повному обсязі спростовує доводи сторони відповідача у частині відсутності доказів отримання ним кредитних коштів.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17 щодо здійснення безготівкових розрахунків із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інших розрахунків, передбачених законом. 
Вказував, що твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, не заслуговують на увагу. Вбачав, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит.
Щодо ймовірних шахрайських дій, вказував, що відомості про злочин повідомлені самим відповідачем, а саме по собі внесення відомостей до ЄРДР не може вважатися підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні, тому витяг з ЄРДР не може ні підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається відповідач. Проте відповідачем не надано доказів, що за результатами досудового розслідування, яке тривало більше 4 років, було встановлено наявність події кримінального правопорушення, пред`явлено підозру винним особам тощо. Звертав увагу суду, що єдиним доказом вчинення шахрайських дій відносно відповідача може бути лише обвинувальний вирок суду. Більше того, якщо б мало місце незаконне викрадення коштів з карткового рахунку відповідача, кримінальним процесуальним кодексом передбачено спеціальний порядок відшкодування (компенсації) шкоди потерпілому.
Щодо умов кредитування, вказував, що до позову були додані договір з додатками, серед яких паспорт споживчого кредиту, який містить всі відомості щодо умов кредитування, реальної річної ставки, тощо. Аналогічні відомості містяться також і в самому договорі. При цьому дані документи підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п. 6.3 кредитного договору позичальник підтвердив, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. 
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 12 квітня 2022 року в справі № 756/6038/20, згідно яких незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором.
Зазначив, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, в якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів у позику.
Щодо застосування ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» до спірних правовідносин, зауважив, що вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій, зокрема неустойки, а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних. У справі, що розглядається, заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. 
Наголошував, що на момент укладення кредитного договору відповідачем він не звертався до кредитора з заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 13 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4474284 в електронній формі шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором R89330, про що наявна відмітка на першій сторінці договору (а. с. 6).
За умовами п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначений у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн., відповідно до п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 13 серпня 2021 року (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 12 вересня 2021 року.
Згідно п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3250 грн. в грошовому виразі та 44,164.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 - 1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, складає 8250 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 
Згідно п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту 1000 грн., яка нараховується за ставкою 20 % від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом 2250 грн. нараховуються за ставкою 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Згідно п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Згідно п. 4.3 договору, кредитодавець на свій розсуд може не застосувати жодного виду відповідальності, передбаченої п. 4.1, 4.2 цього договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені позичальником вважається здійсненою, якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в особистому кабінеті позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення тощо).
Згідно п. 6.1 договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно п. 6.2 договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (sms) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у sms-повідомленні з мобільного телефону позичальника на номер 2277. Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцю.
Відповідно до п. 6.3 договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. 
Згідно п. 6.4 договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Згідно п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Додатком до договору про споживчий кредит № 4474284 від 13 серпня 2021 року є графік платежів, яким передбачено, що 12 вересня 2021 року підлягало поверненню тіло кредиту в розмірі 5000 грн., проценти за користування кредитом 2250 грн. та комісія за надання кредиту 1000 грн., всього 8250 грн. (а. с. 10 зворот).
На а. с. 12 знаходиться копія анкети-заяви на кредит № 4474284, складена від імені ОСОБА_1 , із зазначенням особистих даних (номер РНОКПП, реквізити паспорту, адреса реєстрації та проживання, номер мобільного телефону та електронної пошти), а також відображено хронологію процесу оформлення та розгляду заяви № 4474284 з часовими відмітками перевірки відповідної дії в інформаційно-телекомунікаційній системі. Зазначено погоджені умови кредитування, а саме замовлена та погоджена сума 5000 грн., замовлений та погоджений строк 30 днів, ставка процентів 1,50 % за кожен день користування (а. с. 12 зворот).
На а. с. 13 знаходиться копія довідки про ідентифікацію, складеної ТОВ «Мілоан», якою підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 4474284 від 13 серпня 2021 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора R89330), який відправлено позичальнику 13 серпня 2021 року на номер телефону НОМЕР_2 . 

На а. с. 13 (зворот) знаходиться копія довідки ТОВ «ФК «Елаенс», виданої ТОВ «Мілоан» на підставі договору про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «ФК «Елаенс» та ТОВ «Мілоан», на підтвердження того, що платежі успішно проведені в системі. Зазначено дату проведення платежу 13 серпня 2021 року, призначення платежу: кошти згідно договору 4474284, суму платежу 5000 грн., платіжний метод: карта VISA, статус платежу: approved, номер карти НОМЕР_3 , банк картки отримувача: Monobank.
Згідно листа АТ «Універсал Банк» від 10 липня 2025 року, банком ініційовано детальну перевірку, в ході якої підтверджено, що 13 серпня 2021 року на платіжну картку 4441114454093236 був зарахований платіж на суму 5000 грн., кошти здійснювались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація щодо призначення та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив від ТОВ «Мілоан», банк не може (а. с. 83).
Додатком до листа є виписка з рахунку ОСОБА_1 за період з 13 серпня по 14 серпня 2021 року, якою підтверджено зарахування на рахунок 5000 грн. 13 серпня 2021 року о 21:38:38 (а. с. 84 зворот).

29 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, згідно п. 2.1 якого за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 102 560 106,92 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а. с. 18 - 20).
Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102, на користь ТОВ «Вердикт Капітал» було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4474284 від 13 серпня 2021 року, із зазначенням загальної суми заборгованості 23250 грн., яка складається із тіла кредиту 5000 грн., комісії за видачу кредиту 1000 грн. та заборгованості по процентам 17250 грн. (а. с. 21 - 23).

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, згідно п. 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 цього договору (а. с. 24 - 27).
Згідно реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, на користь ТОВ «Коллект Центр» було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4474284 від 13 серпня 2021 року, із зазначенням загальної суми заборгованості 45000 грн., яка складається із тіла кредиту 5000 грн., комісії за видачу кредиту 1000 грн. та заборгованості по процентам 39000 грн. (а. с. 28 - 30).

ТОВ «Мілоан» надано відомість про щоденні нарахування та погашення, згідно якої з 13 серпня 2021 року по 12 вересня 2021 року нараховувались проценти в розмірі 250 грн. щоденно згідно п. 1.5.2 договору, а з 13 вересня 2021 року по 22 вересня 2021 року нараховувались проценти в розмірі 250 грн. щоденно згідно п. 1.6, 3.3.1.2 договору (а. с. 15).
ТОВ «Вердикт Капітал» складено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 10 березня 2023 року заборгованість по основній сумі кредиту становить 5000 грн., за відсотками 17250 грн., з комісії 1000 грн., нараховані відсотки за кредитним договором 21750 грн., нараховані 3 % річних за користування грошовими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України - 0 грн., загальна сума 45000 грн. (а. с. 16).
Аналогічні відомості щодо заборгованості за кредитним договором зазначені в розрахунку, складеному ТОВ «Коллект Центр» (а. с. 17).
Згідно детального розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Коллект Центр» за вимогою суду, за період з 13 серпня 2021 року по 12 вересня 2021 року нараховувались відсотки за користування кредитом в розмірі 75 грн. щоденно, з 13 вересня 2021 року по 10 листопада 2021 року в розмірі 250 грн. щоденно, з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 250 грн. щоденно (а. с. 101 - 111).

Відповідачем надано копію витягу з ЄРДР за номером кримінального провадження № 12021116100000475 за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованою 19 серпня 2021 року, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 192 КК України, згідно фабули заяви 13 серпня 2021 року о 21:31 невідома особа, перебуваючи у невстановленому місці, шляхом зловживання довірою та за допомогою мережі інтернет заволоділа грошовими коштами у сумі 51208 грн., які належать ОСОБА_1 , чим завдала останньому матеріальної шкоди. Відомості про особу, якій повідомлено про підозру, не зазначені (а. с. 68).
Згідно довідки в/ч НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 , від 05 серпня 2025 року, молодший сержант ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу у в/ч НОМЕР_4 з 14 березня 2022 року по теперішній час (а. с. 87).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Так, судом встановлено, що на підтвердження факту перерахування кредитних коштів ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 та укладення ним кредитного договору з ТОВ «Мілоан» позивач надав довідку ТОВ «ФК «Елаєнс» від 29 серпня 2024 року, з якої вбачається, що 13 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» були перераховані на банківську картку НОМЕР_3 грошові кошти в розмірі 5000 грн., і перевірено достовірність цього доказу листом операційного директора АТ «Універсал банк» від 10 липня 2025 року та випискою по банківській картці НОМЕР_5 . 

Зі змісту означених письмових доказів суд встановив, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Універсал банк» емітована картка НОМЕР_5 , на яку 13 серпня 2021 року о 21:38:38 були зараховані грошові кошти в розмірі 5000 грн. 

Судом першої інстанції надано критичну оцінку доводам ОСОБА_1 щодо неукладення ним договору про споживчий кредит № 4474284 від 13 серпня 2021 року та неотримання грошових коштів від ТОВ «Мілоан», на підтвердження чого відповідачем надано суду витяг з ЄРДР, з якого вбачається, що сектором дізнання Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється дізнання у кримінальному провадженні № 12021116100000475 від 13 вересня 2021 року за фактом того, що невідома особа 13 серпня 2021 року шляхом зловживання довірою, за допомогою мережі Інтернет заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 в розмірі 51208 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаного письмового доказу недостатньо для спростування факту зарахування грошових коштів в розмірі 5000 грн. копійок на картку НОМЕР_5 , належну відповідачу, а відтак і на спростування неотримання ним вказаних грошових коштів у виконання кредитного договору.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про те, що кошти використані не відповідачем, а іншою особою.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироку суду, яким встановлено вину іншої особи у використанні коштів за кредитним договором, укладеним ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан», відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції мав би зупинити провадження у справі до з`ясування всіх обставин кримінального провадження, що прямо передбаченого ч. 1 ст. 251 ЦПК України, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. 

Разом із тим, доказів завершення досудового розслідування, передачі справи до суду та відкриття судового провадження у кримінальній справі № 12021116100000475 від 13 вересня 2021 року відповідачем не надано, в зв`язку з чим процесуальний обов`язок зупинити провадження у даній справі № 761/37475/24 у суду першої інстанції був відсутній.

Доводи апеляційної скарги, що кошти, нібито отримані ОСОБА_1 , одразу після зарахування були переведені через сервіси EasyPay та ZetCard, які не забезпечують належної ідентифікації користувача, що створює передумови для їх використання у подібних шахрайських схемах, є нічим не підтвердженими припущеннями, які не підтверджують того, що кошти використані не відповідачем, а іншою особою.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 не надано доказів звернення до АТ «Універсал Банк», у якому в нього відкрито картковий рахунок, із заявою про блокування рахунку в зв`язку з виявленням шахрайських дій, повідомлення про несанкціонований переказ грошових коштів та про повернення безпідставно списаних коштів.

Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що 13 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 договір про споживчий кредит №4474284, за яким ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок, відкритий для обслуговування відповідача, грошові кошти в розмірі 5000 гривень 00 копійок, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит через 30 днів та сплачувати проценти за користування ним до дня повернення кредиту, а також комісію в розмірі 1000 грн.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не висловлював волевиявлення на укладення кредитного договору, оскільки такі доводи спростовуються наданими позивачем належними та допустимими доказами - роздруківкою інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ІТС, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів, а також анкетою-заявою, у якій зазначено особисту інформацію позичальника, а саме прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, інформацію про місце роботи. Доказів отримання ТОВ «Мілоан» персональних даних відповідача всупереч його волі останнім не надано. 
Крім того, у довідці про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» зазначено, що акцепт договору позичальником здійснено за допомогою одноразового ідентифікатора R89330, надісланого на номер телефону НОМЕР_6 , що відповідає номеру телефону, зазначеному у анкеті-заяві на кредит. ОСОБА_1 не повідомлялося, що зазначений номер засобу зв`язку йому не належить, або що його телефоном заволоділа інша особа. 

Таким чином, ОСОБА_1 подав анкету-заявку, погодився з умовами кредитування і отримав кошти на належний йому рахунок на картці НОМЕР_5 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що листом АТ «Універсал Банк» не підтверджується отримання грошових коштів саме ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Враховуючи, що відповідачем не повідомлено будь-яких інших джерел надходження грошових коштів в розмірі 5000 грн. 13 серпня 2021 року, апеляційний суд відхиляє неспроможні доводи апеляційної скарги, що висновки суду про отримання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5000 грн. ґрунтуються виключно на непрямих доказах, а саме на листі АТ «Універсал Банк», який не підтверджує, що даний переказ здійснено саме ТОВ «Мілоан». 

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутній договір банківського обслуговування, заява про відкриття рахунку, зразок підпису або інші документи, що підтверджують волевиявлення на отримання кредиту, є необґрунтованими, позаяк кредитні кошти ОСОБА_1 надано шляхом перерахування на його картковий рахунок, відкритий в АТ «Універсал Банк», що не потребувало укладення договору банківського обслуговування та відкриття рахунку, а волевиявлення відповідача на отримання кредиту підтверджується наявною в матеріалах справи анкетою-заявою на отримання кредиту, в якій зазначено його персональні дані, належність яких ним не спростовано.
Доводи апеляційної скарги, що позивач не надав суду ані оригіналу, ані електронної копії кредитного договору з підписом або електронним підписом, і що апелянт підтверджував умови кредиту через мобільний додаток або смс-код, спростовуються наявними в матеріалами примірником договору про споживчий кредит № 4474284 в електронній формі шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором R89330, про що наявна відмітка на першій сторінці договору (а. с. 6), а також довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію ОСОБА_1 за номером телефону, який ним зазначено в заяві-анкеті на отримання кредиту.

Згідно ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги, що обов`язковою умовою для укладення договору про споживчий кредит є згода споживача на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, а відсутність такої згоди має наслідком відмову кредитодавця в укладенні договору та здійсненні кредитної операції, є неспроможними та спростовуються змістом договору про споживчий кредит № 4474284, у розділі 5 «Гарантії та запевнення позичальника» зазначено, що позичальник підтверджує, що надав згоду на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через будь-яке бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, з якими співпрацює кредитодавець, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (а. с. 9). 

Також є необґрунтованими аргументи ОСОБА_1 про те, що умови договору суперечать ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Апеляційний суд звертає увагу, що вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій, зокрема неустойки, а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних. У справі, що розглядається, заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. 

Крім того, є необґрунтованими вимоги апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для повного та всебічного дослідження доказів, зокрема витребування у АТ «Універсал Банк» документів, що ідентифікують власника пристрою, з якого проводились операції зняття коштів з рахунку апелянта, призначення судової експертизи з дослідженням підписів або аналізу способу входу до банківського додатка (лог-файли, ІР-адреси, час операцій тощо); долучення матеріалів кримінального провадження до справи, з огляду на те, що направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не відноситься до повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених положеннями ст. 374 ЦПК України.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором апеляційний суд враховує, що строк кредитування за договором про споживчий кредит від 13 серпня 2021 року № 4474284 сторонами визначений 30 днів до 12 вересня 2021 року. Така ж інформація зазначена в графіку платежу, що є додатком до кредитного договору, яким передбачено, що 12 вересня 2021 року підлягало поверненню тіло кредиту в розмірі 5000 грн., проценти за користування кредитом 2250 грн. та комісія за надання кредиту 1000 грн., всього 8250 грн. (а. с. 10 зворот).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Разом із тим, згідно розрахунків заборгованості, долучених до позовної заяви, вбачається, що відсотки за користування кредитом зі строком користування до 12 вересня 2021 року продовжували незаконно нараховуватися після закінчення строку основного зобов`язання.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 30 днів кредитування, що визначено договором, позивач посилався на факт автопролонгації договору.
При цьому позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк, в даному випадку після спливу 30 днів кредитування, свідчить не про продовження строку договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Докази волевиявлення ОСОБА_1 на продовження строку дії кредитного договору в матеріалах справи відсутні.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не заявляв вимоги про стягнення грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитними коштами, після спливу 64 днів кредитування стягнуті судом першої інстанції з відповідача безпідставно, а отже у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягали.

Апеляційний суд враховує, що за період 30 днів користування позикою в розмірі 5000 грн., за процентною ставкою 1,5 % на залишок заборгованості в день, відповідачем мало бути сплачено 2250 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 13 серпня 2021 року № 4474284 станом на час звернення з даним позовом становив 5000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1000 грн. комісії за надання кредиту та 2250 грн. заборгованості за відсотками, всього 8250 грн., і саме в даному розмірі заборгованість підлягала стягненню з нього на користь позивача.

За даних обставин, судові витрати, понесені ТОВ «Коллект Центр» під час розгляду справи в суді першої інстанції, підлягають відповідному зменшенню пропорційно до позовних вимог, задоволених на 18 % - витрати на правничу допомогу до 900 грн., а судовий збір до 545,04 грн.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Разом із тим, висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості здійснені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення в цій частині, зменшивши загальний розмір стягнутої заборгованості до 8250 грн., а також відповідно суми судового збору до 545,04 грн. і витрат на правничу допомогу до 900 грн. 

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3633,60 грн., і оскільки за наслідками апеляційного перегляду скаргу задоволено на 82 %, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2979,55 грн. судового збору пропорційно задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року змінити в частині розміру стягнутих сум, зменшивши розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № 4474284 від 13 серпня 2021 року до 8250 грн., судового збору до 545,04 грн. і витрат на правничу допомогу до 900 грн. 
В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (м. Київ вул. Мечнікова 3 оф. 306 код ЄДРПОУ 44276926) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2979,55 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.