ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/1279/24 пров. № А/857/49336/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О. І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року (головуючий суддя Зозуля Д.П.), постановлену у порядку письмового провадження в м. Рівне, у справі №460/1279/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, починаючи з 01.01.2024, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн;
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, починаючи з 01.01.2024, виходячи із встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди, починаючи з 01.01.2024, нарахованої виходячи із встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 3028,00 грн;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нараховувати та виплачувати суддівську винагороду, починаючи з 01.01.2024, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, із урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, нарахованої виходячи із встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо нарахування ОСОБА_1 суддівської винагороди з 01 січня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 01 січня 2024 року, обчисливши її розмір виходячи із встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з врахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
03 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виправлення описки в якій зазначив, що судом допущено описку, оскільки в абзаці п`ятому резолютивної частини рішення після слів "нарахувати та" помилково зазначено "виплатити" замість правильного - "виплачувати", як він просив у своєму позові.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в судовому рішенні – задоволено: внесено виправлення до рішення суду від 12.03.2024 у справі №460/1279/24, в абзаці п`ятому резолютивної частини рішення суду від 12.03.2024 після слів "нарахувати та" замість помилково зазначеного "виплатити" слід читати правильне - "виплачувати".
Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції вважав за необхідне виправити допущену описку, яка не впливає на зміст і суть прийнятого рішення, шляхом зазначення правильного формулювання задоволених позовних вимог - "виплачувати". 
Не погоджуючись з ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить ухвалу скасувати та в задоволенні заяви про виправлення описки відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при вирішенні питання про внесення виправлень у судове рішення Рівненський окружний адміністративний суд порушив приписи статі 253 КАС України, статті 13 Закону №1402-VIII та статті 19 Конституції України, оскільки ухвалою від 05.11.2025 не лише змінено рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 справа № 460/1279/24 у частині зобов`язання та передчасного захисту непорушеного права, а й зобов`язано Територіальне управління в майбутньому здійснювати дії у порушення норм чинного Законодавства України, тому вважає, що судом не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до винесення необґрунтованої та незаконної ухвали.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
Так, відповідно до статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження.
Вказана норма передбачає можливість після постановлення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки. При цьому, опискою слід вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Опискою вважається також помилка у найменуванні органу чи особи, у назві та реквізитах рішення, яке визнано протиправним тощо. Таким чином, описка трактується, як явна неточність або незрозуміле формулювання.
Ухвалу про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень слід вважати невід`ємною частиною рішення суду.
При розгляді питання щодо виправлення описки, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду. 
Так, Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі № 521/1074/17 зазначив, що описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.
Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів і діалектизмів тощо.
Щодо арифметичних помилок, то Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 22-ц/354/11 роз`яснено, що арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки.
Не є арифметичними помилками, а отже, не можуть бути виправлені, застосування неправильних методик підрахунку та неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.
Суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився. Якщо такі помилки наявні у висновку експерта або в наданих суду документах, вони судом не виправляються.
При цьому в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Так, за змістом рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, убачається, що суд першої інстанції зазначив, зокрема, таке:
«…Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», разом із встановленням на 1 січня 2024 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як “прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді”, розмір якого становить 2102, 00 грн…».
«…Варто зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносились, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає…».
«…Суд зауважує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми….».
«…Підсумовуючи наведене суд зазначає, що розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону №України 1402-VIII, а тому позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум винагороди з січня 2024, яка повинна обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 року складає 3028,00 грн…».
«…Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що позивачу не було здійснено відповідних нарахувань суддівської винагороди за спірний період, відповідно до вимог частин другої, третьої статті 135 Закону № 1402-VIII, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 3028,00 грн…».
Зазначене стало підставою для висновку про необхідність: «…Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду з 01 січня 2024 року, обчисливши її розмір виходячи із встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з врахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів…».
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач у позовній заяві просив «…Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нараховувати та виплачувати суддівську винагороду, починаючи з 01.01.2024, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, із урахуванням раніше виплачених сум...».
Так, враховуючи наведені норми права та практику Верховного Суду, аналізуючи зміст рішення суду першої інстанції від 12 березня 2024 року, суд апеляційної інстанції вважає, що заміна слова з «виплатити» на «виплачувати» не є виправленням описки як за змістом судового рішення, так і за своєю суттю, та на переконання суду апеляційної інстанції, змінює рішення суду першої інстанції, що є неприпустимим під час виправлення описки.
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта про те, що зміна у резолютивній частині рішення слово «виплатити» на «виплачувати», яке позивач, з чим погодився і суд першої інстанції, вважає опискою, кардинально змінює зміст рішення в частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області виконати рішення суду щодо виплати присудженої суддівської винагороди.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що вимоги позивача були викладені як «нараховувати та виплачувати суддівську винагороду, починаючи з 01.01.2024», водночас заявник просить виправити описку лише в частині «виплачувати суддівську винагороду», проте питання описки щодо «нараховувати» таку винагороду перед судом не ставить.
За вищевикладених обставин, заявлених позовних вимог, обґрунтувань та висновків суду за наслідком їх розгляду, а також як мотивувальної так і резолютивної частин судового рішення від 12 березня 2024 року, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо внесення виправлень в судове рішення від 12 березня 2024 року, а саме як помилково зазначеного "виплатити" замість правильного "виплачувати", що за висновком суду, який викладений у спірні ухвалі від 05.11.2025, не впливатиме на зміст і суть прийнятого рішення, та вважає їх помилковими і такими, що не узгоджуються з вимогами процесуального закону, передбачених ст. 253 КАС України так і самою суттю інституту внесення виправлень в судове рішення.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач не позбавлений права на звернення з заявою щодо ухвалення додаткового рішення, щодо не вирішення позовної вимоги у редакції, яка була заявлена в поданому позові, або ж з апеляційною скаргою на судове рішення від 12 березня 2024 року.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо необхідності виправлення описки в досліджуваному судом рішенні, тому ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року про виправлення описки у справі №460/1279/24 слід скасувати та в задоволенні заяви позивача – відмовити.
Керуючись статтями 229, 243, 253, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі №460/1279/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний