Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року Справа№200/8940/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 22.06.2022 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 22.06.2022 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 08.09.2015 по 22.06.2022 проходила військову службу у різних структурних підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) та 27 липня 2016 року їй було видано посвідчення учасника бойових дій. Позивач зауважила, що у зв`язку з позицією відповідача щодо трактування положень Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» та з настанням особливого періоду вона не мала змоги скористатися додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій їй не виплачувалась. Позивач зазначила, що її представник звернувся до відповідача з метою отримання відповіді щодо підстав не нарахування грошової компенсації за дні невикористаної відпустки, передбаченою п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», але відповідач не надав мотивовану відповідь та всіх належних документів, хоча відповідь отримана від нього 10.11.2025.
Відповідач надав відзив на позовну заяву разом із витребуваними судом доказами, в якому зазначив, що в період дії особливого періоду надання відпустки учасникам бойових дій, що передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» терміном 14 календарних днів припиняється та позивач пропустила строк звернення з даним адміністративним позовом до суду. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року звільнено позивача від сплати судового збору та зазначено, що вказаний позов подано з дотриманням установленого законом строку звернення до суду. Відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усіх наявних доказів на підтвердження зазначеного у ньому; довідку про нараховане грошове забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 22.06.2022 (включно); копію наказу про зарахування позивача до списків особового складу та відповідно копію наказу про виключення позивача зі списків особового складу; довідку, в якій зазначити за які роки позивачем була використана додаткова відпустка як учаснику бойових дій та в якій кількості, у разі відсутності використання позивачем цієї відпустки зазначити загальну кількість днів із зазначенням року наявності такого права.
Представник позивача – адвокат Попов А.О. та відповідач про наявність по справі процесуальних документів були повідомлені належним чином, про що свідчить відповідна відмітка про наявність у них реєстрації кабінету електронного суду та відповідної відмітки «доставлено» зазначено – 24.11.2025.
Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 , орган що видав 6355, дата видачі 25.07.2023.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 від 27.07.2016 року.
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) є юридичною особою та є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, підтверджується копіями: архівних відомостей виплаченого грошового забезпечення з 08.09.2015 по 22.06.2022 року; витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 29.09.2021 року №275; витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 22.06.2022 №176; довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.11.2025 року №04/1231; відповіді від 27.10.2025 року №09/02/1478; довідки від 24.10.2025 року №04/1130; позивач проходила військову службу з 08.09.2015 по 28.09.2021 року у ІНФОРМАЦІЯ_5 та з 29.09.2021 по 22.06.2022 року проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якого її було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та вважано такою, що вибула для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_6 окремої механізованої бригади. 
З урахуванням позовних вимог позивача спірними питаннями в даній справі є нарахування та виплата їй за період з 2016 по 2022 роки грошової компенсації за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій.
Суд встановив, що представником позивача на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит від 16.10.2025 року для отримання інформації щодо виплаченої компенсації відпустки як учаснику бойових дій позивачу за час служби.
Відповідачем було надано відповідь від 27.10.2025 року №09/02/1478, в якій зокрема було зазначено, що: - «З вище вказаного нарахування та виплата, грошового забезпечення громадянці ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 22.06.2022 року провадилась відповідно до чинного законодавства.», стосовно порушеного питання в частині виплати компенсації позивачу як учаснику бойових дій відповідачем не було зазначено жодної інформації.
Також, відповідачем було надано відповідь від 24.10.2025 року №04/1130 наступного змісту: - «Згідно Вашого запиту щодо надання витягів з наказів про включення та виключення військовослужбовця ОСОБА_2 із списків особового складу, яка проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в період з листопада 2015 року по червень 2022 року, направляємо на Вашу адресу витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 22.06.2022 №176 про виключення ОСОБА_3 із списків особового складу, а також повідомляємо, що надати витяг з наказу про зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_11 у 2015 році не є можливим, у зв`язку із втратою архівної документації при проведенні евакуаційних заходів з початком широкомасштабного вторгнення армії російської федерації на територію України. Також повідомляємо, що всі документи про проходження військової служби, в тому числі накази про прийняття, переведення та звільнення зі служби, знаходяться в особовій справі військовослужбовця, яка має зберігатись в кадровому підрозділі за місцем проходження ним військової служби на даний час, або в ТЦК та СП за місцем взяття на військовий облік у разі звільнення з військової служби.».
Також, відповідачем на вимогу ухвали Донецького окружного адміністративного суду було надано довідку від 25.11.2025 року №04/1231, наступного змісту: - «Згідно запиту Донецького окружного апеляційного суду щодо надання інформації про невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій військовослужбовця ОСОБА_2 , повідомляємо: додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (із змінами) та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (із змінами), в період проходження військової служби ОСОБА_3 у ІНФОРМАЦІЯ_12 за 2021 рік та за 2022 рік не надавалася. Стосовно інших періодів та підрозділів проходження військової служби ОСОБА_3 та інформація про використання (не використання) в цих підрозділах додаткових відпусток, як учасником бойових дій - накази з цього питання в ІНФОРМАЦІЯ_9 відсутні, у зв`язку з чим повідомляємо, що всі документи про проходження військової служби, в тому числі накази про прийняття, переведення та звільнення зі служби, знаходяться в особовій справі військовослужбовця, яка має зберігатись в кадровому підрозділі за місцем проходження ним військової служби на даний час, або в ТЦК та СП за місцем взяття на військовий облік у разі звільнення з військової служби.».
Слід зауважити, що у відповідності до наявної в матеріалах справи копії витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_13 (по стройовій частині) від 22.06.2022 №176, в якому зокрема також зазначено, що - додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (із змінами) та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (із змінами), за 2021 рік та за 2022 рік не надавалася в період проходження позивачем військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Верховний Суд у своїй постанові №420/14817/23 від 15.10.2025 року виснував наступне: - «19. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
20. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
21. Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
22. Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
23. Абзацом третім пунктом 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
24. Відповідно до пунктом 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
25. Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
26. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
27. При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).
28. Так, за визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
29. Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
30. Крім того, у статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
31. Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
32. За правилами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
33. Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою (пункт 6 розділу XXXI Порядку № 260).
34. Спірні правовідносини, які склались у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності невиплати грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2021 року по 2023 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас невиплата грошової компенсації за всі дні невикористаних щорічної та додаткової відпусток відбулась у зв`язку зі звільненням позивача з посади військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого проходження ним військової служби у Службі безпеки України.
35. Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що учасникам бойових дій відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Разом з цим військовослужбовцям відповідно до статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надається протягом календарного року щорічна основна відпустка із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
36. У справі, що розглядається, позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1, маючи статус учасника бойових дій.
Водночас у період з 2021 року по 2023 рік позивач не використав усі календарні дні додаткової відпуски, а також щорічної основної за 2022 рік, що слугує підставою для виплати грошової компенсації у разі звільнення зі служби.
37. Загальновідомо, що в Україні діє особливий період, який розпочався з моменту оголошення рішення про мобілізацію у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні.
Такий період започаткував особливе функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
38. В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.
Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
39. Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 частини першої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.
40. Повертаючись до обставин цієї справи, наказом Міністра оборони України від 17 травня 2023 року № 585 капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від займаної посади, припинено дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, виключено зі списків особового складу Збройних Силах України та направлено до подальшого проходження військової служби до Служби безпеки України.
На підставі вказаного наказу начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) видав наказ від 17 червня 2023 року № 167, яким капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень, увільненого від займаної посади наказом Міністра оборони України від 17 травня 2023 року № 585 та направленого для подальшого проходження військової служби у розпорядження голови Служби безпеки України, визначено таким, що посаду і справи здав і вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 . З 17 червня 2023 року позивача виключено із списків особового складу зонального відділу та всіх видів забезпечення.
У наказі також передбачено, що щорічна основна відпустка за 2022 рік використана позивачем тривалістю 3 доби з 21 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року. Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана тривалістю 10 діб з 20 лютого 2023 року по 29 лютого 2023 року. Грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік позивач отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не отримав.
41. Отже, за обставинами цієї справи, під час звільнення позивача від займаної посади в ІНФОРМАЦІЯ_1 , припиненні дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та виключені зі списків особового складу Збройних Силах України позивачу не проведено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2021 по 2023 рік та грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 рік.
З наведеного висновується, що позивач має право на отримання відповідних виплат.
42. За арґументами відповідача, останній не заперечує наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпусток.
Водночас, не здійснивши таку грошову компенсацію на момент виключення позивача зі списків особового складу, відповідач керувався тієї обставиною, що проходження військової служби позивачем закінчено не було.
43. Дійсно, як уже зазначалось, позивача звільнено для подальшого проходження ним військової служби у Службі безпеки України.
44. Варто зауважити, що на момент видання наказів від 17 червня 2023 року та від 17 травня 2023 року в Україні діяв та діє воєнний стан, у зв`язку з чим звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється лише на підставах, зазначених у пункті 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Натомість, у справі, що розглядається, у позивача відсутні підстави для звільнення відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, що, насамперед, свідчить про цілком обґрунтоване направлення позивача для подальшого проходження військової служби до Служби безпеки України згідно з наказом Міністра оборони України від 17 червня 2023 року № 585.
45. Враховуючи, що у період з 2021 по 2023 роки позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому саме відповідач на день виключення ОСОБА_1 з особового складу мав нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпусток.
46. Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про передчасність заявлених позивачем вимог про виплату компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпустки.
47. З цього приводу варто зазначити, що на підставі наказу Міністра оборони України від 17 травня 2023 року № 585 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) видав наказ від 17 червня 2023 року № 167, яким позивача виключено із списків особового складу зонального відділу та всіх видів забезпечення, з 17 червня 2023 року.
48. Як свідчать матеріали справи, позивач як на момент звернення до суду з цим позовом, так і на момент розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій, не отримав грошової компенсації за період служби 2021-2023 роки, яка, насамперед, має бути виплачена саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким позивач з 17 червня 2023 року не перебуває у трудових відносинах.
49. За таких обставин та правового врегулювання відповідач порушив право позивача при звільненні з військової служби у запас на отримання ним грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасника бойових дій за період 2021 року по 2023 рік, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 рік.
Протиправна бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягла у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 такої компенсації, є підставою для зобов`язання відповідача її виплатити.».
Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд не вбачає підстав для відступу та з урахуванням висновку Верховного Суду зазначає, що позивач має статус учасника бойових дій з 27.07.2016 року, що підтверджується копією посвідчення та не заперечується відповідачем, отже позивач має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік як учасник бойових дій.
Матеріалами справи встановлено, що позивач проходив військову службу у відповідача у різних структурних підрозділах з 2015 по 22.06.2022 року, отже має право на 14 календарних днів за 2016-2022 роки, тобто 14 х 7 = 98 календарних днів.
Слід зауважити, що у відповідності до приписів Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 року №154 (у редакції чинній станом на дату звільнення позивача з списків особового складу) яким визначено, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони. (пункт 1).
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. (пункт 3).
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя. (пункт 7).
В даному випадку, з наданих копій виплаченого грошового забезпечення позивача за час проходження нею військовою служби у відповідача на різних посадах та у різних структурних підрозділів, суд встановив, що саме ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу.
З наявних в матеріалах справи доказах судом не встановлено, доказів з боку відповідача до суду не надано, що при звільненні відповідач нарахував та виплатив позивачу компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки навіть у витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_13 (по стройовій частині) від 22.06.2022 року №176 позивача виключено зі списків особового складу військової частини вважано таким що справу та посаду здала та вибула для подальшого проходження військової служби.
Як свідчать матеріали справи, позивач як на момент звернення до суду з цим позовом, так і на момент розгляду цієї справи не отримала грошової компенсації за період служби 2016-2022 роки, яка, насамперед, має бути виплачена саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За таких обставин та правового врегулювання відповідач порушив право позивача при виключенні його зі списків особового складу на отримання нею грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій за період з 2016 по 2022 роки, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII, чим допустив протиправну бездіяльність, яка полягла у ненарахуванні та невиплаті позивачу такої компенсації, що є підставою для зобов`язання відповідача її виплатити.
Щодо позовної вимоги позивача в частині одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 171.1 пункту 171 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.
Пунктом 4 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 22.06.2018 по справі № 812/1048/17 зазначив, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 по справі № 815/5826/16 вказано: Щодо позовних вимог щодо виплати позивачу в повному обсязі грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, яка буде утримана з компенсації за неотримане речове майно, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними.
Отже, після набрання рішенням у даній справі законної сили на відповідача покладається безумовний обов`язок його виконання.
Разом з тим на відповідача, як податкового агента, законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу.
У цьому контексті, право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання.
Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту.
Тож, у суду відсутні наразі підстави зобов`язувати відповідача здійснити виплату вищевказаної компенсації, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованого грошового забезпечення, тобто у майбутньому, отже відповідні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Суд зауважує, що у відповідності до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
З урахуванням наведеного та враховуючи заявлені позовні вимоги позивача суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення її зі списків особового складу, та як похідна вимога, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2022 роки у кількості 98 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення її зі списків особового складу.
Стосовно строку звернення позивача з даним адміністративним позовом, про що наголосив відповідач у своєму відзиві, дане питання вже було вирішено судом та належним чином відображено в його ухвалі від 24.11.2025 року. 
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приписами ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до приписів ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Підстави для розподілу судового збору по цій справі відсутні.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії про визнання протиправною бездіяльність, дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення її зі списків особового складу.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2022 роки у кількості 98 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення її зі списків особового складу.
У задоволенні решти позовних вимог позивача відмовити.
Повний текст рішення складено та підписано 20 січня 2026 року.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.О. Голошивець