ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/17024/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 10 липня 2025 року №49;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повернути ОСОБА_1 утриману пенсію за період з 01.02.2023 по 30.06.2025 в розмірі 1446 грн. 42 коп., на підставі Рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 10 липня 2025 року №49, яку стягнено з пенсійної виплати у серпні 2025. .
Позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю рішення відповідача від 10 липня 2025 року №49 про утримання з позивачки суми пенсій у розмірі 1446,42 грн за період з 01.02.2023 по 30.06.2025, виплачених надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
15.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначає, що рішення про стягнення або утримання надміру виплачених сум пенсії відповідачем не приймалося та утримання з пенсії позивачки не проводяться.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені доводи, суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби".
Згідно з довідкою МСЕК серії МСЕ № 3172567 від 24.12.2008 ОСОБА_1 була визнана особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново.
У липні 2025 року відповідач повідомив позивачку про виникнення переплати пенсії на суму 1446,42 грн за період з 01.02.2023 по 30.06.2025 внаслідок лічильної помилки.
11.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про роз`яснення причини зменшення розміру пенсійної виплати.
У відповіді від 08.09.2025 № 1600-0213-8/66 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило позивача, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.07.2025 року №49 утримано надміру виплачених сум пенсій. В рішенні зазначено, що згідно службової записки від 05.06.2025 № 5353/04-16 відділу опрацювання пенсійної справи встановлено сума переплати в розмірі 1446,42 грн. Переплата утворилась під час обробки її заяви від 03.02.2023 з приводу переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби". Заяву опрацьовано та видано розпорядження за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке і допустило лічильну помилку. 
Позивачка з вказаним рішенням відповідача не погоджується та вважає його протиправним, що і спонукало її пред`явити до суду цей адміністративний позов.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з таких мотивів.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення).
Частиною першою статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до статті 31 вказаного Закону причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.
Своєю чергою, процедуру проведення медико-соціальної експертизи визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі – Положення № 1317 в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення).
Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
За змістом пункту 15 Положення № 1317 комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.
Згідно з пунктом 24 Положення № 1317 комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації – органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.
Відповідно до статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.
Отже, можливо констатувати, що закон покладає обов`язок щодо повідомлення органу Пенсійного фонду про огляд осіб, яким призначена пенсія по інвалідності та про результати огляду на органи медико-соціальної експертизи.
За приписами статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону № 1058-IV.
Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Таким чином, виходячи зі змісту процитованих правових норм, сума пенсії, яка була надміру виплачена пенсіонеру, повертається таким пенсіонером або стягується на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку лише у двох випадках: коли вона була виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або у разі подання страхувальником недостовірних відомостей.
Тобто чинним законодавством встановлюються дві самостійні підстави для відшкодування пенсіонером зайво (безпідставно) виплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до переплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера – обов`язок щодо відшкодування може бути покладений на нього самого, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником – обов`язок щодо відшкодування зайвих виплат несе саме страхувальник.
При цьому на пенсіонера відповідальність може бути покладена виключно внаслідок зловживання з його боку, яке може полягати, зокрема, у поданні ним документів з явно неправильними (недостовірними, сфабрикованими) відомостями. Звідси, необхідно умовою для настання такої відповідальності є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Водночас для правильного вирішення питання про утримання надміру виплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, повинен достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам закону.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 489/205/16-а, від 03.10.2019 у справі № 487/3380/16-а, від 11.02.2020 у справі № 761/41107/16-а, від 18.08.2020 у справі № 638/10460/17, від 22.04.2021 у справі № 688/742/17.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 225 від 08.08.2022 "Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України" повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення: осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення № 1317.
Згідно з довідкою МСЕК серії МСЕ № 3172567 від 24.12.2008 ОСОБА_1 була визнана особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново.
З огляду на викладене та беручи до уваги відсутність встановленого факту зловживання з боку позивачки під час призначення та виплати їй пенсії по інвалідності, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 49 від 10.07.2025 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії є необґрунтованим і таким, що прийняте без законних підстав.
Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача повернути позивачці суми пенсії, що були утримані на виконання вказаного неправомірного рішення, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").
В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).
Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:
- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);
- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).
Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.
Відтак, за встановлених обставин справи та беручи до уваги доведений факт утримання з позивачки коштів в порядку виконання рішення № 49 від 10.07.2025, яке визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню, суд вважає, що з метою захисту та відновлення порушених прав позивачки у спірних правовідносинах відповідача слід зобов`язати повернути позивачці кошти, утримані з її пенсії на підставі та на виконання вищевказаного неправомірного рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлений позов належить задовольнити, обравши при цьому правильний і ефективний спосіб захисту порушених прав позивачки.
Позивачка звільнена від сплати судового збору, а інших документально підтверджених судових витрат у справі не встановлено, тому питання про їх розподіл за результатами розгляду справи не вирішується.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10 липня 2025 року № 49 про утримання надміру виплачених сум пенсій.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повернути (виплатити) ОСОБА_1 кошти, утримані з її пенсії на підставі рішення від 10 липня 2025 року № 49 про утримання надміру виплачених сум пенсій.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко