ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/12035/25
провадження № 2/753/1216/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02.04.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки на відкриття відновлювальної кредитної лінії, мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 гривень, процента ставка 24% річних, тип процентної ставки - фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.
АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування, що діяла на час його підписання.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором АТ «Альфа-Банк» виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.
20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 02.04.2018, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем.
Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.09.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 37 784,46 грн.
Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 784,46 грн. та судові витрати.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2025 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
14.08.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову, з наступних підстав. Відповідач заперечує факт існування договірних кредитних відносин із АТ «Альфа Банк», які стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Жодними доказами не підтверджено надання Банком грошових коштів Відповідачу в заявленій до стягнення сумі 37 784,46 гривень. В матеріалах справи відсутня довідка або виписка Банку про зарахування грошових коштів на відкритий рахунок Відповідача із призначенням платежу - надання кредиту за кредитним договором №630893022 від 02 квітня 2018 року, як і відсутня копія даного договору. Вказує, що розрахунок суми заборгованості Відповідача за кредитним договором не доведений. Матеріали справи, не містять документів, які підтверджують перехід права вимоги відносно Відповідача від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Послався на те, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №б/н від 02.04.2018, проте обрахунок заборгованості здійснено відносно іншого договору №630893022 від 02.04.2018. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору № 630893022 від 02 квітня 2018 року між АТ «Альфа-Банк» і відповідачем, отримання ним кредитних коштів та існування у нього заборгованості. Виписка по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 02 квітня 2018 року по 20 вересня 2021 року, виходить за межі дії строку дії картки (3 роки), зазначеного у довідці про умови кредитування, тобто більше ніж на три роки.
26.08.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Зазначив, що факт видачі кредиту та заборгованість підтверджуються випискою по рахунку та розрахунком заборгованості. Послався на те, що разом із позовною заявою надано оферту відповідача про отримання кредиту, в якій вказано всі істотні умови договору банківського кредиту. На підтвердження прийняття даної оферти, АТ «Альфа Банк» було вчинено конклюдентні дії, а саме видано (перераховано) кредит, що підтверджується випискою по рахунку, яка надана разом із позовом. Більше того, в наданій позивачем разом із позовною заявою оферті у самому низу чітко зазначено, що відповідач підтверджує власноручним підписом, що йому на його оферту АТ «Альфа Банк» надано акцепт. Отже, укладення кредитного договору між АТ «Альфа Банк» та відповідачем відбувалось саме шляхом прийняття оферти (пропозиції) відповідача, що і є укладеним кредитним договором, оскільки всі суттєві умови кредитного договору чітко вказані в оферті (пропозиції) відповідача на отримання кредиту.
Також відповідь на відзив мотивована тим, що відповідно до роз`яснень Верховного Суду, які викладені в Постанові від 23 грудня 2020 року по справі № 358/509/17, на виконання умов договору факторингу АТ «Альфа-Банк» було вчинено конклюдентні дії у вигляді передачі матеріалів кредитної справи Відповідача (кредитний договір, виписки по рахункам, паспорт споживчого кредиту), що беззаперечно свідчить про повне виконання сторонами умов даного договору, та, як наслідок, підтверджує факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором до відповідача. Вважає очевидним той факт, що за умови не набуття права вимоги позивачем до відповідача та невиконання сторонами договору факторингу своїх зобов`язань, АТ «Альфа-Банк» ніколи б не передало вищевказані документи кредитної справи відповідача позивачу.
Ухвалою суду від 04.09.2025 року, клопотання представника відповідача про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» доказ відкриття ОСОБА_1 банківського рахунку НОМЕР_1 та виписку з вказаного рахунка.
Ухвалою суду від 25.09.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано у АТ «СЕНС БАНК» інформацію щодо відкриття банківського рахунку НОМЕР_1 та виписку з особового рахунка НОМЕР_1 за період з дати його відкриття по 27.08.2025, згідно кредитного договору укладеного між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 .
31.10.2025 року від АТ «СЕНС БАНК» до суду надійшла відповідь від 22.10.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) клієнт Банку, на його ім`я відкрито рахунок № НОМЕР_1 , стан рахунку закритий, дата закриття рахунку 24.09.2021. Також надано виписку по рахунку № НОМЕР_1 за період з 26.11.2018 по 24.09.2021.
Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.04.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки на відкриття відновлювальної кредитної лінії, мета кредиту для особистих потреб, строк дії міжнародної платіжної картки МС Debit World - 3 роки, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 гривень, процента ставка 24% річних, тип процентної ставки - фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. 
Підписанням оферти відповідач підтвердив, що попередньо ознайомлений у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.
Згідно оферти, відносини між відповідачем та Банком та істотні умови надання та користування кредитом, що не врегульовані Угодою, відповідач пропонував врегулювати договором, діюча редакція якого розміщення за відповідною електронною адресою.
02.04.2018 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено строк договору, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, тощо.
Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту.
З оферти вбачається, що відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що отримав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 02.04.2018.
Таким чином, вказані вище обставини свідчать, що з моменту підписання банком отриманого відповідачем акцепту, кредитний договір №630893022 від 02.04.2018 року набув чинності, відповідач погодився з визначеними у оферті умовами кредитування, про що свідчить його особистий підпис.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що 02.04.2018 року між «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положенням частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Статтею 646 ЦК України, визначено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-Банк» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №630893022 від 02.04.2018.
Факт надання банком позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов кредитного договору та користування ними підтверджується виписками по рахунку.
До позовної заяви позивач надав виписку по рахунку ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 за період з 02.04.2018 року по 20.09.2021 року (а.15-52).
Крім того, відповідно до листа-відповіді АТ «СЕНС БАНК» (який є правонаступником АТ «Альфа-Банк») від 22.10.2025 року, ОСОБА_1 клієнт Банку, на його ім`я відкрито рахунок № НОМЕР_1 , стан рахунку закритий, дата закриття рахунку 24.09.2021. 
Також Банком надано суду виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 26.11.2018 по 24.09.2021.
З вищевказаних виписок по рахунку ОСОБА_1 , вбачається надання відповідачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, факт користування кредитними коштами, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості.
20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за плату права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у додатку № 1-1 до договору факторингу (а.с.8-12).
Згідно п. 2.1. вказаного Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку №1-1 до Договору.
Відповідно п. 2.3 Договору факторингу, право вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору.
Згідно з п.4.2. Договору факторингу, фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові Ціну Прав Вимоги в розмірі 12 844 800 грн. шляхом перерахування на рахунок клієнта в дату підписання договору.
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу №3 від 20.09.2021, загальна кількість переданих новому кредитору боржників - 9188, загальний розмір заборгованості за основними договорами право вимоги за якими відступається: за тілом, нарахованими процентами, комісіями та іншими платежами 236 676037,24 грн.; за штрафними санкціями (неустойками, пенею) 13 738 547,91 грн. (п.3, п.4, п.4.1, п.4.2) (а.с.13).
Відповідно до платіжного доручення №559 від 20.09.2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувало на рахунок АТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 12 844 800 грн., за право вимоги згідно договору факторингу №3 від 20.09.2021 (а.с.13.)
Платіжним дорученням №559 від 20.09.2021 року про перерахування ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь АТ «Альфа-Банк» 12 844 800 грн., за право вимоги згідно договору факторингу №3 від 20.09.2021 та Актом приймання-передачі Реєстру боржників в від 20 вересня 2021 року до договору факторингу №3 від 20.09.2021 підтверджено виконання новим кредитором Договору факторингу та набуття права вимоги до боржників.
Відповідно до виписки з додатку (Реєстру договорів та боржників) до Договору факторингу №3 від 20.09.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 02.04.2018 року у розмірі 37 784,46 грн. (а.с.14).
Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно умов вищевказаного Договору відступлення прав вимоги та відповідно до вимог ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу нового кредитора.
Факт зазначення у наданій позивачем виписці по рахунку за кредитною карткою відповідача «договір №630893022» та зазначення у виписці з додатку (Реєстру договорів та боржників) до Договору факторингу №3 від 20.09.2021 «номер кредитного договору б/н від 02.04.2018 жодним чином не спростовує факту відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 02.04.2018 року, на підставі договору факторингу №3 від 20.09.2021.
Також, зазначення номеру кредитного договору та його відсутність у вказаних документах при наявності дати укладення договору 02.04.2018 року не спростовує належним чином досліджених у справі доказів у їх сукупності та не може ставити під сумнів виникнення договірних відносин, факту надання кредиту та право вимоги позивача у цій справі. 
Крім того, в банківській виписці по рахунку відповідача, наданій АТ «СЕНС БАНК» зазначено про операції саме за кредитним договором №630893022 від 02.04.2018 року.
Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, заборгованість Відповідача за кредитом складає 37 784,46 грн., з яких: заборгованість за тілом кредитом - 33 058,76 грн.; заборгованість за відсотками - 4 004,47 грн., овердрафт (несанкціонована заборгованість) - 722,23 грн. (а.с.53). 
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що за умовами договору від 02.04.2018 року термін дії кредитної картки встановлено три роки. Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитом в розмірі 4 004,47 грн., нараховано до 02.09.2021 року, тобто поза межами терміну дії картки, який сплив 02.04.2021 року, у зв`язку із чим суд не погоджується із вказаною сумою заборгованості за відсотками.
Отже, відповідно до уточненого розрахунку суду, заборгованість по відсоткам за користування кредитом розраховано у межах строку дії кредитної картки з 02.04.2018 по 02.09.2021, та становить 1 880,08 грн.
Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку, 20.09.2021 року відбулося згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору факторингу № 3 «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», зазначено суму заборгованості 33 780,99 грн. (заборгованість за 33 058,76 грн. + 722,23 грн.)
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суд дав оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Такі висновки наведені, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16.
Отже, надані позивачем розрахунок, виписка по рахунку відповідача № НОМЕР_1 та виписки по рахунку НОМЕР_1 , надані АТ «СЕНС БАНК», є належними та допустимими доказами в справі, оскільки вказані виписки з банківського рахунку містять інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми основного боргу, суми процентів та овердрафт.
Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов вищезазначеного договору.
Суд не бере до уваги заперечення відповідача стосовно поданого стороною позивача розрахунку заборгованості за тілом кредитом, оскільки маючи сумніви щодо вказаного розрахунку як доказу, не погоджуючись із розміром заборгованості та порядком його визначення відповідач не був позбавлений можливості надати свої докази на спростування даних такого розрахунку та суми заборгованості, або ж звернутись до суду із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, однак таким правом не скористався.
Отже, належних доказів невірності, наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту, відповідачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Крім того відповідач не звертався до суду з клопотанням про призначення відповідної судово-економічної експертизи.
Крім того, уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися умов Договору.
Суд враховує, що відповідач підписав договір, а отже ознайомився та погодився з усіма його умовами, своїми правами та обов`язками, іншою інформацією.
Зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, порядок його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання ним договору.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. 
У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. 
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд звертає увагу, що хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Судом надана правова оцінка твердженням та посиланням представника відповідача, у зв`язку із чим суд не бере їх до уваги, оскільки обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень щодо позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштівта сплати процентів.
З огляду на викладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33 780,99 грн., та заборгованості за відсотками у розмірі 1 880,08 грн., є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного.
Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 200 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., (а.с.54-55), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю щодо Литвиненко О.І. (а.с.56), копію акту №1 про приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 до Договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 на суму 9 200 грн. (а.с.56), копію платіжної інструкції №4938 від 01.10.2024 про сплату 9 200 грн. за Договором про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 (а.с.58). 
Із розрахунків витрат на правничу допомогу, які наведені в акті прийому-передачі наданих послуг від 15.07.2024 вбачається, що адвокатом надано послуги, загальна вартість яких складає 9 200 грн.
Визначаючи час на надання зазначених в Акті послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Крім того, дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року N 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі N 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 р.№ 686/5757/23. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 № 686/5757/23).
Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4 000 грн. 
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, заявлений розмір позовних вимог складав 37 784,46 грн. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 35 661,07 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений до 94,38 % (100/37 784,46 х 35 661,07).
Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 857,82 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 775,20 грн. 
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»(код ЄДРПОУ 40340222, місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом`янська, 2) заборгованість за тілом кредитом у розмірі 33 780,99 грн., та заборгованості за відсотками у розмірі 1 880,08 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»(код ЄДРПОУ 40340222, місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом`янська, 2) судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 857,82 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 775,20 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА