ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/644/26 Справа № 214/2034/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/2034/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивачка -   ОСОБА_1 ,
відповідач – Криворізька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Сіденком С.І.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 червня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Криворізької міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки укладеною, який вподальшому було уточнено та змінено предмет позову.
Позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.11.2022, мотивовано тим, що  10.10.2007 між ФОП ОСОБА_3 (згідно свідоцтва про шлюб прізвище « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_5 ») та Криворізькою міською радою укладено Договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 26.10.2007 за № 040710800856). 
17.02.2020 позивачка припинила свою підприємницьку діяльність за власним рішенням.
Відповідно до умов Договору оренди, орендодавець на підставі рішення міської ради від 29.08.2007 № 1669 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105, для розміщення тимчасової споруди автостоянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 . Строк дії договору 3 роки. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має переважне право на поновлення такого договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.
У вказаний строк позивачкою була подана заява за встановленим зразком про поновлення договору оренди та відповідний проект додаткової угоди. 
29.10.2010 відповідач, розглянувши звернення та подані документи суб`єктів господарювання та громадян, прийняв рішення № 4088, відповідно до якого, в тому числі ФОП ОСОБА_6 , продовжено договір оренди земельної ділянки строком на 3 роки та зобов`язано землекористувачів у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радою додаткові угоди до договорів оренди та зареєструвати їх у встановленому порядку.
Цим же рішенням визначено розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у трикратному розмірі земельного податку.
Однак, замість підписання додаткової угоди, що була подана у редакції позивачки, відповідачем на адресу позивачки було направлено свої примірники додаткової угоди про продовження терміну дії спірного договору оренди для ознайомлення, підписання та подальшої державної реєстрації. 
Проте, позивачка із запропонованою відповідачем редакцією додаткової угоди погодилася лише частково та листом від 28.02.2011 повідомила відповідача, що не погоджується виключно із довідкою про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка є невід`ємною частиною додаткової угоди, оскільки в цій довідці при обрахуванні було використано невірний функціональний коефіцієнт, а тому додаткова угода підписана не була. 
Так, 14.05.2010 Криворізькою міською радою прийнято рішення № 3884 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», згідно якого нова базова вартість 1 кв. м. земель міста склала 240,05 грн., що впливає на розмір орендної плати за користування земельними ділянками комунальної форми власності. 
При цьому, попередня нормативна грошова оцінка 1 кв. м. земель міста складала 84,75 грн. за кв. м.
Криворізька міська рада замість підписання додаткової угоди у редакції позивачки із запереченнями та протоколом розбіжностей, всупереч положенням ст. 181 ГК України, ст. ст. 640 – 646 ЦК України, направила на адресу позивачки власну редакцію додаткової угоди. 
При цьому, у додатках до проекту додаткової угоди відповідачем була вказана і додана довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 за № 2794/1/3, підготовлена на підставі рішення Криворізької міської ради № 3884 та якою для позивачки по спірній земельній ділянці встановлено нормативну грошову оцінку на рівні 3658117,50 грн. На підставі нормативної оцінки відповідачем розраховано розмір орендної плати на рівні 109743,53 грн. на рік та річний розмір земельного податку – 36581,18 грн. 
Разом з тим, відповідачем в основу додаткової угоди про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, в редакції відповідача та розрахунку розміру орендної плати було покладено рішення Криворізької міської ради № 3884 від 14.05.2010, яке в судовому порядку визнано нечинним. 
Зазначає, що відносини між сторонами набули ознак сталості та стабільності, оскільки після закінчення строку дії договору оренди минуло більше 9 років та за цей час у відповідача не було зауважень до позивачки щодо розміру сплаченої орендної плати чи вимог про повернення земельної ділянки. Разом з тим, на теперішній час, відповідач вимагає від позивачки звільнити займану земельну ділянку, мотивуючи це тим, що договір оренди їй не продовжено. 
Посилаючись на порушене переважне право на оренду спірної земельної ділянки, позивачка просила суд: визнати укладеним Договір оренди земельної ділянки у тій самій редакції договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 щодо оренди земельної ділянки, площею 0,2985 га, кадастровий номер: 1211000000:06:055:0105, яка розташована по АДРЕСА_1 , підписаного 10.10.2007 року і зареєстрованого у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2007 за № 040710800856, між Криворізькою міською радою та ФОП ОСОБА_3 , за змістом договору, запропонованого у прохальній частині заяви про зміну предмета позову (т. 2 а. с. 66 - 82).
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 .
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісовий Д.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, прийняття рішення за участі упередженого та необ?єктивного головуючого судді, без належного врахування чисельних правових позицій Верховного Суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач та інші учасники судового процесу вимушені були неодноразово, з різних причин та підстав, заявляти про відвід головуючого судді, оскільки з боку головуючого відбувалось грубе порушення норм процесуального права та порушення процесуальних прав учасників процесу, головуючий мав сформовану думку по справі внаслідок позапроцесуального спілкування із відповідачем, дії головуючого судді не були направлені на забезпечення повного, всебічного та об?єктивного з?ясування обставин справи, як того вимагають положення ч. 2 ст. 214 ЦПК України, тощо.
Так, клопотання позивача про об?єднання справ в одне провадження було розглянуто із порушенням таємниці нарадчої кімнати (до нарадчої кімнати судді неодноразово заходили та перебували там певний час сторонні особи, що бачили усі присутні учасники даної справи та інші особи, які перебували у судовій залі) та головуючий суддя належним чином не відреагував на таке втручання у правосуддя.
До суду була подана заява про відвід головуючого, однак, суд перейшов до розгляду заяви ГС «АСОЦІАЦІЯ ПРОМИСЛОВЦІВ, ПІДПРИЄМЦІВ ТА ПРОФСПІЛОК КРИВОГО РОГУ» про залучення представника позивача та надання матеріалів справи для ознайомлення. Питання про відвід є першочерговим і має бути розглянутим до вирішення будь-яких інших заяв чи клопотань, навіть якщо вони і були у часі подані раніше. Порушення порядку розгляду заяви про відвід є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Наведені обставини свідчать про те, що суддя уже мав сформовану думку та позицію по даній справі щодо вирішення спору на користь саме Криворізької міської ради, яка нав?язана у поза процесуальний спосіб та в тому числі, шляхом порушення таємниці нарадчої кімнати. Також, має місце порушення принципу диспозитивної, змагальності та відносно позивачки порушення її прав на справедливий суд та права на захист, які гарантовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, 20.05.2025 у режимі відеотрансляції у Саксаганському районному суді м.Кривого Рогу Дніпропетровської області слухалась справа №214/2034/21 за якою спостерігали усі зацікавлені особи, де головуючим суддею Сіденко С., при з?ясування обставин справи щодо сплати за користування земельною ділянкою, після відповіді представника позивача на поставленні запитання, було зазначено (прокоментовано відповідь позивача), що «Потрібно було сплачувати орендну плату весь час!».
Такі обставини свідчать, що головуючий суддя уже має сформовану думку, а судовий розгляд здійснюється лише формально, а тому, від представника третьої особи було подано заяву про відвід судді Сіденка С., адже згідно висновків Верховного Суду, які були наведені у постанові від 17 липня 2024 року по справі №570/566/22, висловлення судді своєї позиції по справі є підставою для скасування його рішення. Проте, дані обставини були проігноровані головуючим суддею Сіденком С.І., у задоволенні заяви третьої особи про відвід було відмолено та заяви про самовідвід судді подано не було.
У подальшому, позивачка вимушена була подати заяву від 14.06.25 про відвід головуючого судді Сіденка С.І., оскільки головуючий, в порушення ст. 128 ЦПК України, та незважаючи на наявність відомостей про те, що інші учасники судового процесу мешкають поза межами Дніпропетровської області, призначає судові засідання менше ніж через 3 робочі дні, в той час коли судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п?ять днів до судового засідання. Проте, дані обставини були проігноровані головуючим суддею Сіденком С.І., у задоволенні заяви про відвід було відмовлено та заяви про самовідвід судді подано не було.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що починаючи з 20.05.25 судові засідання призначались головуючим з інтервалом менше ніж 3 робочих дні саме із тією метою, щоб у разі подання учасниками справи заяви про відвід судді, така заява не була передана на розгляд до іншого судді. Такими діями головуючий суддя повністю знівелював інститут відводу та умисно обмежив учасників справи у праві розгляду їх заяви про відвід іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.
Також зазначає, що судом не враховані клопотання позивачки про зупинення провадження у справі, що призвело до прийняття передчасного і неправильного рішення по справі. Зокрема, суду було подано клопотання щодо зупинення провадження у справі до закінчення вирішення пов?язаних із нею адміністративної справи №212/2276/16-а та адміністративної справи №160/15614/25, однак, суд, без урахування всіх обстаивн справи, безпідставно не зупинив провадження у справі, що призвело до необ?єктивного судового розгляду, у зв?язку з чим аналогічні клопотання заявлено в даній апеляційній скарзі. 
Суд першої інстанції помилково та передчасно закрив підготовче провадження у справі та перейшов до розгляду справи по суті, що призвело до відмови у задоволенні клопотання позивачки про об?єднання в одне провадження даної цивільної справи №214/2034/21 та цивільної справи №214/2673/24, що, як наслідок, призвело до прийняття невірного рішення по справі.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у матеріалах даної справи відсутні, як повідомлення про вручення поштових відправлень (судових повісток про виклик до суду) так і відсутні письмові розписки позивачки, із яких би вбачалось її повідомлення про призначення судового засідання на 11.10.2021. Натомість, у постанові Верховного суду від 18 квітня 2022 року у рамках справи №522/18010/18, було сформовано правову позицію в частині того, що невиконання (неналежне виконання) судом обов?язку щодо неповідомлення про слухання справи призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства та є безумовною підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд. При цьому, суд не відклав проведення підготовчого судового засідання, а навпаки передчасно закрив підготовче судове засідання та призначив розгляд справи по суті на 30.11.2021, що наразі позбавляє позивачку можливості захистити своїх права належним чином та просити суд про об?єднання справ в одне провадження.
Крім того, згідно ч. 5 ст. 200 ЦПК України, суд з?ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті. Однак, зазначеного суд не дотримався, що призводить не лише до порушення норм процесуального права, а й призводить до порушення права позивачки на доступ до правосуддя.
Також, вказує й на те, що ухвалою суду від 10.01.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про об?єднання в одне провадження даної цивільної справи №214/2034/21 та цивільної справи №214/2673/24, оскільки за висновками суду у даній справі закрито підготовче провадження та справа знаходиться на стадії судового розгляду по суті. Також, за висновками суду об?єднання цих двох справ є недоцільним, оскільки ускладнить розгляд та вирішення справи. З такою позицією позивачка не погоджується та вважає, що наявні всі підстави для об?єднання вказаних цивільних справ та їх спільного розгляду. При цьому, просить врахувати, що нормами ЦПК України не встановлена заборона щодо повернення до стадії підготовчого провадження у разі наявності ухвали про його закриття. Оскільки, в уточнених вимогах у справі №214/2673/24 Криворізька міська рада додатково просить суд зобов?язати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення будівель та споруд, а у рамках вже даної справи №214/2034/21 вирішується питання щодо поновлення (укладання) договору оренди земельної ділянки, що за результатами її розгляду виключатиме задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення будівель та споруд, то вочевидь існує необхідність в об?єднанні цих двох справ в одне провадження.
Вказує, що, згідно усталеної судової практики, існування між сторонами в справі договірних відносин оренди земельної ділянки виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту, шляхом подання негаторного позову щодо скасування права власності та знесення побудованих споруд. Тобто, з метою повного, всебічного та об?єктивного розгляду справи слід було об?єднати дві судові справи №214/2034/21 та №214/2673/24 в одне провадження. 
Також, вказує й на те, що у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі №2a/0470/3155/12 досліджувалось питання щодо правомірності виданої управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 09.12.2010 за №2794/1/3 довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки лише в контексті у невірно визначеного функціонального коефіцієнту. Натомість, питання щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо не відкликання (скасування) довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №2794/1/3 від 09.12.2010, у судовому порядку не досліджувалось, однак, наразі предметом розгляду у рамках адміністративної справи 160/15614/25, що не було враховано судом першої інстанції.
Зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі №804/9016/15, яке було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023, за позовом іншого землекористувача було визнано протиправними дії управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області щодо формування та видачі позивачу довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №25-р2 від 07 лютого 2011 року. 
Таким чином, після визнання у судовому порядку нечинним рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області №3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», Держкомзем повинен був скасувати, відізвати чи відкликати, тощо видану ним довідку з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Отже, з урахуванням практики адміністративних судів слід дійти до висновку, що у відношенні дій та бездіяльності Держкомзему та виданої ними довідки не все так однозначно, а тому, існує об?єктивна неможливість розгляду цієї справи та доцільність її зупинення до завершення розгляду адміністративної справи №160/15614/25.
Щодо посилання суду першої інстанції на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 у справі №904/158/20 та нібито намагання ОСОБА_3 ухилитись від його виконання, то звертає увагу, що на виконання судового рішення було прибрано із земельної ділянки будь-які тимчасові споруди та на виконання умов Договору про спільну діяльність (наявний у справі) було зареєстровано в установленому законом порядку первісне право власності за ОСОБА_7 , який в свою чергу, з урахуванням раніше узгоджених домовленостей, відчужив це майно іншій особі. Тобто, у діях зазначених осіб не існувало жодного умислу, фіктивності чи ухилення від виконання рішення суду. Натомість, мало місце виконання своїх договірних зобов?язань, які в силу ст. 525 ЦК України, мають виконуватись в обов?язковому порядку. До того ж, рішення господарського суду було прийнято на підставі тих доказів, які існували на той час.Однак, ОСОБА_3 не позбавлена права на звернення до суду із власним позовом щодо відновлення її порушених прав (права оренди) та за умови задоволення позовних вимог у даній справі матиме можливість звернутись до господарського суду у порядку ст. 328 ГПК України із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, тощо.
При цьому, зауважує, що ні Договір про спільну діяльність від 08.11.2006, ні його додаткова угода від 19.12.2010 (про заміну сторони правочину) у судовому порядку недійсними не визнавались, у рамках даного позову таких вимог заявлено також не було, що в силу ст. 204 ЦК України свідчить про наявність презумпції (правомірності) такого правочину та необхідність відновлення порушених прав ОСОБА_1 в частині продовження договірних відносин із відповідачем щодо користування земельною ділянкою.
Також, вказує на те, що у судовому рішенні було зазначено, що позивачка припинила підприємницьку діяльність ще у 2020 році та наразі не має статусу фізичної особи-підприємця. Проте, згідно інформації наявної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 13.01.2022 до реєстру було внесено запис №2010350000000109864 про нову реєстрацію підприємницької діяльності позивачки. Тобто, у період з 13.01.2022 та по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП.
При цьому, до суду першої інстанції було подано клопотання відповідача про закриття провадження у справі до якого він долучав відомості щодо ФОП та наполягав на тому, що ОСОБА_1 є суб?єктом господарювання, а тому, даний спір має розглядатись у господарському суді.
Рішенням відповідача від 29.09.2010 №4088 «Про продовження договорів оренди земельних ділянок", у тому числі ОСОБА_1 , продовжено Договір оренди земельної ділянки строком на 3 роки, і по відношенню до позивачки воно чинне і такі правовідносини лише необхідно оформити в установленому законом порядку (шляхом звернення до суду). У позовній заяві було наведено чисельну практику Верховного Суду, згідно якої дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються виключно лише, як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»). Також, наявна позиція Верховного суду в частині неможливості застосування при розрахунку розміру орендної плати за землю довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом, яка підготовлена на підставі нечинного рішення Криворізької міської ради від 14.05.2010 №3884 (постанова Верховного суду від 07.08.18р. по справі №804/13676/13-а), однак, це не було враховано судом першої інстанції.
Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування позовної давності, зазначає, що у судовому засіданні 02.06.2025 відповідач відмовився від своєї заяви щодо пропуску строків позовної давності, що підтверджується, як аудіозаписом судового засідання, так і протоколом судового засідання, а згідно приписів ч. 3 ст. 267 ЦК України наслідки пропуску строків позовної давності застосовуються судом лише за заявою відповідача.
При цьому, поза увагою суду залишились клопотання і пояснення позивачки від 28.05.2025 в яких було зазначено, що обидві сторони фактично погодились на продовження договору оренди, оскільки порівнюючи дві редакції додаткової угоди на продовження спірного договору оренди в дійсності вбачається, що обидві сторони таки погодились на продовження строку дії спірного договору оренди на три роки - позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки має місце триваюче правопорушення та поважні причини на звернення до суду лише у 2021 році.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісовий Д.О., до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Криворізька міська рада зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення
В апеляційній скарзі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що суддя першої інстанції Сіденко С.І. лише вдав імітацію розгляду справи та формально здійснив судочинство, оскільки фактично вже прийняв рішення по справі.
Зокрема, наведене підтверджується висловами Головуючого у судовому засіданні 20 травня 2025 року при з?ясуванні обставин справи щодо сплати за користування земельної ділянки: «Потрібно сплачувати орендну плату весь час!». Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 17 липня 2024 року по справі 570/566/22 висловлення суддею своєї позиції по справі є підставою для скасування його рішення. Після закінчення судового засідання  ОСОБА_2 намагалася переглянути на сайті Судова влада України відеозапис данного судового засідання, однак, відеозапис не було збережено до архіву, що додатково підтверджує ту обстаивну, що судове засідання проводилось формально і всі обставини суддя намагався приховати від стороннього спостерігача та громадськості.
Відповідно до ст.ст. 106, 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності, зокрема, за порушення засад гласності і відкритості судового процессу.
Також, вказує й на те, що 20 травня 2025 року, близько 17-00 год., її преставнику зателефонував секретар суду та повідомив, що його було залучено до участі у справі та судове засідання призначено на 23 травня 2025 року на 13-00 год. та до судового засідання він може ознайомитись із матеріалами справи у суді або ж протягом декількох днів йому направлять сканкопії справи. Наведне свідчить про порушення вимог ст. 128 ЦПК України щодо строків повідомлення про час та місце розгляду справи, а тому існували додаткові підстави для відводу.
Натомість, ухвалою суду від 22 травня 2025 року заяву про відвід визнано необгрунтованою та заяву передано на розгляд іншому судді. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що іншому судді передавалися усі матеріали справи, а тому ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про відвід постановлена без належного обгрунтування.
Також, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2  12 червня 2025 року був вимушений подати ще одну заяву про відвід суддів, у зв?язку з повторним призначенням справи у стислі строки та повідомлення про розгляду справи не за п?ять днів до судового засідання. Так, про призначення судового засідання на 13 червня 2025 року представника було повідомлено 10 червня 2025 року близько 19-42 год.
Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2024 року у справі №405/9040/19, у випадку, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була завчасно належним чином повідомленою про час то місце розгялду справи, наявні підстави для скасування рішення суду.
Вказує на те, що з цих підстав теж було заявлено відвід, однак, заява про відвід не була передана іншому суддів, оскільки, починаючи з 20 травня 2025 року, всі судові засідання призначалися з інтервалом у три дні, що обмежило учасників справи на розгляд їх заяв про відвід іншим суддею.
Наполягає на тому, що суд першої інстанції помилково та передчасно закрив підготовче провадження у справі та перейшов до розгляду справи по суті, що вподальшому вплинуло на прийняття незаконного рішення суду.
Також, суд неправомірно відхилив клопотання позивачки ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду пов?язаної з нею адмінстративної справи №212/2276/16-а.
Окрім цього, існує об?єктивна неможливість розгляду цієї справи до завершення розгляду адміністративної справи №160/15614/25.
Наполягає на тому, що саме спільні протиправні дії Криворізької міської ради та Держземагенства призвели до порушення прав ФОП ОСОБА_3 так само й інших землекористувачів міста.
Вказує й на те, що судом безпідставно не було враховано позицію третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 щодо підтримання нею заявлених позовних вимог. На спірній земельній ділянці спільними зусиллями на підставі відповідного Договору про спільну діяльність із будівництва майнового комплексу (автостоянки) від 08.11.2006, який було укладено ще між ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , було побудовано будівлі та споруди автостоянки на які було зареєстровано право власності спочатку за ОСОБА_7 , а, у подальшому, згідно домовленостей - за третьої особою у даній справі. Так, станом на теперішній час, саме вона є власницею незавершенного будівництва будівель та споруд автостоянки і таке будівництво не може бути завершено через відмову відповідача продовжити Договір оренди земельної ділянки.
Судом не було враховано всі наявні у справі докази, які у своїй сукупності підтверджують, що додаткова угода не була укладена виключно з вини відповідача. Так, відповідач відмовився продовжувати дію договору оренди на умовах Орендаря. Натомість, відповідач у незаконний спосіб намагався нав?язати незаконні умови договору щодо збільшення розміру орендної плати на підставі незаконного рішення Криворізької міської ради №3884 від 14.05.2010, яке згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 по справі №2a-423/10/0408 є незаконним (нечинним). Тобто, неможливо застосовувати і виконувати умови Договору, які визначені на підставі незаконного рішення відповідача. При цьому, відповідач жодним чином не намагається виправити таку ситуацію, не бажає у добровільному порядку відновити порушені ним права позивачки, а навпаки, продовжує ускладнювати перебіг зазначених подій щодо відновлення порушених прав позивачки та вимагає повернення земельної ділянки із знесенням усіх побудованих на ній споруд у рамках іншої судової справи №214/2673/24. Хоча, причиною такої ситуації стали саме незаконні дії відповідача із нарахування заборгованості з орендної плати за землю на підставі його рішення №3884 від 14.05.2010, яке, згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 по справі №2a-423/10/0408, є незаконним (нечинним). Згідно з принципом «належного урядування» ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу і такі помилки, за загальним правилом, не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №2340/4521/18.
Також, поза увагою суду залишились письмові пояснення представника третьої особи від 29.05.25, в яких він наголошував на тому, що маючи намір використовувати орендовану земельну ділянку на постійній основі, за два місяці до закінчення строку дії Договору, позивачкою була подана до відповідача заява за встановленим зразком про поновлення договору оренди земельної ділянки та відповідний проект додаткової угоди (наявні у справі). Відповідач розглянувши звернення позивачки та подані нею документи прийняв рішення №4088 від 29.09.2010 «Про продовження договорів оренди земельних ділянок", відповідно до якого, в тому ж числі – позивачці, продовжено Договір оренди земельної ділянки строком на 3 роки та зобов?язано землекористувачів у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радою додаткові угоди до договорів оренди із внесенням змін відповідно до чинного законодавства та зареєструвати їх у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської Регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". Також, цим рішенням відповідача визначено розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю". Проте, відповідач замість підписання додаткової угоди, що була подана у редакції позивачки, направив на адресу позивачки власні примірники додаткової угоди про продовження терміну дії спірного договору оренди для ознайомлення, підписання та подальшої державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства України. Позивачка із запропонованою відповідачем редакцією додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки погодилася лише частково та листом від 28.02.2011 повідомила відповідача, що не погоджується виключно із довідкою про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка є невід?ємною частиною додаткової угоди, оскільки, в цій довідці при обрахуванні було використано невірний функціональний коефіцієнт, а тому, додаткова угода підписана не була. Дані обставини підтверджуються постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2012 у справі №35/5005/6676/2011 за позовом Прокурора Жовтневого району міста Кривого Рогу, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради, до ФОП ОСОБА_6 про зобов?язання укласти додаткову угоду до спірного договору оренди земельної ділянки, які, у розумінні положень ст.82 ЦПК України, є преюдиційними обставинами. При цьому, продовження оренди земельної ділянки забезпечить права всіх учасників за договором про спільну діяльність.
З приводу висновків суду про правомірність довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка вливає на розмір орендної плати, зауважує, що питання щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо нескасування довідок про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №2794/1/3 від 09.12.2010 у судовому порядку не досліджувалось, однак, наразі є предметом розгляду у рамках адміністративної справи №160/15614/25.
З приводу висновків суду про наявність рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 у справі №904/158/20 зазначає, що на виконання судового рішення було прибрано із земельної ділянки будь-які тимчасові споруди та на виконання умов Договору про спільну діяльність було зареєстровано в установленому законом порядку первісне право власності за ОСОБА_7 , який в свою чергу, з урахуванням раніше узгоджених домовленостей, відчужив це майно іншій особі.
До того ж, рішення господарського суду було прийнято на підставі тих доказів, які існували на той час, але ж ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду із власним позовом щодо відновлення її порушених прав (права оренди) та за умови задоволення позовних вимог у даній справі матиме можливість звернутись до господарського суду у порядку ст. 328 ГПК України із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, тощо. 
При цьому, зауважує, що ні Договір про спільну діяльність від 08.11.2006, ні його додаткова угода від 19.12.2010 (про заміну сторони правочину) у судовому порядку недійсними не визнавались.
З приводу посилання суду на ту обставину, що позивачка не має статусу фізичної особи-підприємця, то такі висновки суду не відповідають дійсності, оскільки згідно інформації наявної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 13.01.2022 до реєстру було внесено запис №2010350000000109864 про реєстрацію підприємницької діяльності позивачки – фізична особа-підприємець (ФОП). Тобто, у період з 13.01.2022 та по теперішній час ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець (ФОП). До суду першої інстанції було подано клопотання відповідача про закриття провадження у справі до якого він долучав відомості щодо ФОП та наполягав на тому, що ОСОБА_3 є суб?єктом господарювання, а тому, даний спір має розглядатись у господарському суді. Отже, у цій частині також мають місце невірно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Криворізька міська рада зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Лісовий Д.О., будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про відкладення розгляду справи, у зв?язку з його зайнятістю у судових процесах у інших справах.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. 
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що позивачка ОСОБА_3 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та судові засідання у даній справі неодноразово відкладалися, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися у судове засідання, а тому клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягає.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповдача Криворізької міської ради – Скляр Н.М., яка заперечувала проти доводів апеляціних скарг та просила залишити їх без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, між Криворізькою міською радою (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_6 (Орендар) 10.10.2007 укладено Договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець надав в користування Орендарю земельну ділянку для розміщення тимчасової споруди автостоянки, площею 0,2985га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Договір укладено на 3 роки (п. 5 договору) (т. 1 а. с. 26 - 27).
Рішенням Криворізької міської ради від 29.09.2010 № 4088 вирішено продовжити ФОП ОСОБА_6 вказаний вище договір оренди земельної ділянки на 3 роки та зобов`язано у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радою додаткові угоди до договорів оренди із внесенням змін відповідно до чинного законодавства та зареєструвати їх у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської Регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". Також, цим рішенням визначено розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю" (т. 1 а. с. 30 - 31). 
Управлінням Держкомзему у м. Кривому Розі Дніпропетровської області 09.12.2010 за № 2794/1/3 надано довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, якою для ФОП ОСОБА_6 для земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 2985 кв. м., встановлено нормативну грошову оцінку - 3658117,50 грн. (т. 1 а. с. 37).
Сторони по справі після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 направили одна одній власні проекти додаткової угоди до договору оренди (т. 1 а. с. 29, 32 - 33), однак, кожна із сторін відмовилась підписувати проекти додаткової угоди, запропонованих іншою стороною, тим самим між сторонами не досягнуто згоди щодо продовження строку дії договору оренди. 
Не погоджуючись з нормативною оцінкою спірної земельної ділянки, ФОП ОСОБА_6 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, третя особа: Криворізька міська рада, у якій просила: дії суб`єкта державно владних повноважень – Управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області щодо прийняття рішення у вигляді довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 № 2794/1/3, що підготовлена на підставі рішення Криворізької міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» від 14.05.2010 р. № 3884 – визнати протиправними; рішення суб`єкта державно владних повноважень – Управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у вигляді довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 № 2794/1/3, що підготовлена на підставі рішення Криворізької міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» від 14.05.2010 № 3884 – визнати нечинним та скасувати.
За результатами розгляду вказаних позовних вимог ФОП ОСОБА_6 , постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі № 2а/0470/3155/12 у задоволенні її адміністративного позову про визнання дій протиправними, визнання нечинною та скасування довідки – відмовлено (том 1, а. с. 61 - 67). 
За даними ЄДРСР постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі № 2а/0470/3155/12 набрала законної сили 12.04.2014. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 у справі № 904/158/20 позов Криворізької міської ради задоволено та зобов`язано ФОП ОСОБА_6 привести у придатний для використання стан земельну ділянку, площею 0,2985 га, з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105, що знаходиться на АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу тимчасових споруд та огорож за власний рахунок, та повернути її територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі. 
За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення господарського суду набрало законної сили 24.11.2020.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2020, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 у справі № 904/158/20 залишено без змін (том 1, а. с. 71 - 76). 
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 по справі № 904/158/20 набрало законної сили 24.11.2020 та залишено без змін судом касаційної інстанції. 
ОСОБА_3 (позивачка по справі) після укладення шлюбу 30.08.2003 змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » (т. 1 а. с. 18 – копія свідоцтва про одруження). 
Первісно ОСОБА_6 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовними вимогами до Криворізької міської ради, які є тотожними до даної справи. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 по справі № 904/5941/20 встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.11.2020 внесено 17.02.2020 рішення фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням. З цих підстав господарський суд у вказаній ухвалі дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та закрив провадження у справі. 
Факт припинення підприємницької діяльності позивачкою ОСОБА_9 сторонами по справі не заперечується та підтверджується наданою стороною позивача довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а. с. 20).
Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога ОСОБА_9 про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки у тій самій редакції договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007, яким визначено орендну плату. З новими умовами договору оренди в частині визначення розміру орендної плати, запропонованими Криворізькою міською радою після закінчення строку дії договору оренди від 10.10.2007 позивачка не погоджується.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за доводами учасників справи та на переконання суду відсутність волі орендодавця на поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки очевидна, а у випадку заперечення орендодавця щодо подальших орендних відносин із орендарем переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Предметом позову у цій справі є вимоги  ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2007 року.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним ЗУ «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, ЗУ «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються ЗУ «Про оренду землі».
У статті 1 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У частині першій статті 19 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.
За змістом статей 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Відповідно до договору оренди від 10.10.2007, земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105 передана Криворізькою міською радою в оренду ФОП ОСОБА_10 строком на три роки.
Після закінчення строку дії договору позивачка ОСОБА_1 направила Криворізькій міській раді лист-повідомлення про намір поновити договір оренди землі та додала проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2007 року.
Відповідно до статті 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначені статтею 33 ЗУ «Про оренду землі».
Так, відповідно до приписів статті 33 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент звернення позивача із вимогою про визнання укладеною додаткової угоди) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша статті).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (частина друга статті).
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору (частина третя статті).
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті).
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті).
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (частина шоста статті).
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина восьма статті).
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина одинадцята статті).
Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури поновлення договору оренди землі.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
При цьому, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 ЗУ «Про оренду землі», можлива за умови, як дотримання встановленої цією нормою (частини другап`ята статті 33 ЗУ «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18, від 12 лютого 2025 року у справі № 137/1326/23.
Для застосування положень частин першої-п`ятої статті 33 ЗУ «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: 1) орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; 2) орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; 3) до листа-повідомлення орендар додав проєкт додаткової угоди; 4) орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.
Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбачена у наведеній нормі, можлива лише за умови дотримання встановлених такою нормою процедури та строків, і для продовження договірних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18) зроблено правовий висновок про те, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі відчуження земельної ділянки або укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
У справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, встановлено, що сторони по справі, після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007, в межах строків, визначених статтею 33 ЗУ «Про оренду землі»,  направили одна одній власні проекти додаткової угоди до договору оренди (т. 1 а. с. 29, 32 - 33). 
Зокрема, рішенням Криворізької міської ради від 29.09.2010 № 4088 вирішено продовжити ФОП ОСОБА_6 вказаний вище договір оренди земельної ділянки на 3 роки та зобов`язано у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радою додаткові угоди до договорів оренди із внесенням змін відповідно до чинного законодавства та зареєструвати їх у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". Також, цим рішенням визначено розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю" (т. 1, а. с. 30 - 31). 
Управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 09.12.2010 за № 2794/1/3 надано довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, якою для ФОП ОСОБА_6 для земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 2985 кв. м., встановлено нормативну грошову оцінку – 3 658 117,50 грн. (т. 1 а. с. 37).
Тобто, Криворізька міська рада у належний спосіб повідомила орендаря ОСОБА_1 про умови продовження договору оренди землі, однак, остання, відмовилась від укладення договору на запропонованих умовах, наполягаючи на укладенні додаткової угоди на інших умовах, які викладені нею у листі від 28.02.2011, а саме: позивачка не погодилась із довідкою про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка є невід`ємною частиною додаткової угоди. 
Отже, кожна із сторін відмовилась підписувати проекти додаткової угоди, запропонованих іншою стороною.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо умов продовження строку дії договору оренди, зокрема, щодо розміру орендної плати, а тому переважне право ОСОБА_1 , як орендаря земельної ділянки, на продовження договору оренди земельної ділянки на новий строк, порушено не було та, відповідно, судовому захисту не підлягає.
Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка встановлена довідкою Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09.12.2010 за № 2794/1/3 на рівні 3658117,50 грн, є неправомірною, колегією суддів не приймаються.
Так, не погоджуючись з нормативною оцінкою спірної земельної ділянки, ФОП ОСОБА_9 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, третя особа: Криворізька міська рада, у якому просила: дії суб`єкта державно владних повноважень – Управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області щодо прийняття рішення у вигляді довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 № 2794/1/3, що підготовлена на підставі рішення Криворізької міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» від 14.05.2010 № 3884 – визнати протиправними; рішення суб`єкта державно владних повноважень – Управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у вигляді довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 № 2794/1/3, що підготовлена на підставі рішення Криворізької міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» від 14.05.2010 № 3884 – визнати нечинним та скасувати.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі № 2а/0470/3155/12, яка згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 12 квітня 2014 року, у задоволенні вказаного позову відмовлено (т. 1, а. с. 61 - 67). 
Доводи апеляційних скарг про те, що у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі №2a/0470/3155/12 досліджувалось питання щодо правомірності виданої управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 09.12.2010 за №2794/1/3 довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки лише в контексті у невірно визначеного функціонального коефіцієнту. натомість, питання щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо не відкликання (скасування) довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №2794/1/3 від 09.12.2010, у судовому порядку не досліджувалось, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо визнання у судовому порядку нечинною або скасування довідки управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області про нормативну грошову оцінку землі від 09.12.2010 за №2794/1/3.
Псилання позивачки ОСОБА_1 на ту обставину, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі №804/9016/15, яке було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023, за позовом іншого землекористувача було визнано протиправними дії управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області щодо формування та видачі позивачу довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №25-р2 від 07 лютого 2011 року, колегією суддів не приймаються, як такі, що не стосуються предмету спору.
При цьому, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020, у справі № 904/158/20 за позовом Криворізької міської ради, яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24 листопада 2020 року залишено без змін, зобов`язано ФОП ОСОБА_9 привести у придатний для використання стан земельну ділянку, площею 0,2985 га, з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105, що знаходиться на АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу тимчасових споруд та огорож за власний рахунок, та повернути її територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за Актом приймання-передачі (т. 1, а. с. 71 - 76). 
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_9 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2020 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 4 ч. 2 ГПК України, залишено без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2020 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 у справі № 904/158/20 залишено без змін.
З огляду на вище викладене, суд першої інстанції вірно розцінив факт звернення до суду з даним позовом, як спробу набути позивачкою ОСОБА_1 права на користування земельною ділянкою за відсутності згоди на те власника землі за умови існування рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, про повернення спірної земельної ділянки її власнику.
Доводи апеляційних скарг щодо неправомірного посилання суду першої інстанції на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020, у справі № 904/158/20 є неприйнятними, оскільки, вказаним судовим рішенням встановлено факт неправомірного користування позивачкою ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою після закінчення строку її оренди.
Посилання ж в апеляційних скаргах на те, що ні Договір про спільну діяльність від 08.11.2006, ні його додаткова угода від 19.12.2010 (про заміну сторони правочину), у судовому порядку недійсними не визнавались, колегією суддів взагалі до уваги не приймаються, оскільки власник спірної земельної ділянки – Криворізька міська рада, не є стороною вказаних договорів та їх положення не тягнуть для останньої жодних правових наслідків та не змінюють правовий режим земельної ділянки, як і не надають право учасника спільної діяльності на користування земельною ділянкою за відсутності погодження її власника.
Не можна погодитись і з доводами апеляційних скарг щодо безпідставної відмови суду першої інстанції зупинити провадження у справі до закінчення вирішення пов?язаних із нею адміністративної справи №212/2276/16-а та адміністративної справи №160/15614/25, оскільки, аналогічне клопотання було заявлено й в апеляційних скаргах та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року відмовлено у зупиненні провадження у справі, оскільки, колегією суддів не встановлено наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення розгляду справ №212/2276/16-а та №160/15614/25.
Також, відхиляються колегією суддів й доводи апеляційних скарг про те, що розгляд даної цивільної справи мав відбуватитися у порядку об?єднання з цивільноою справою №214/2673/24, адже, об`єднання цивільних справ в одне провадження є правом, а не обов`язком суду.
Щодо доводів апеляційних скарг про розгляд справи з порушенням порядку повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, зорема, про те, що судові повідомлення не були вручені завчасно та судові засідання призначалися з інтервалом у кілька днів, колегія суддів зазначає, що розгляд даної цивільної справи відбувався з 2021 року та неодноразово судові засідання відкладалися за клопотаннями сторони позивача та третьої особи у справі, а тому призначення судових засідань у стислі терміни відповідає завданням цивільного судочинства щодо строків розгляду цивільних справ та недопустимості учасниками справи зловживання своїми процесуальними правами.
Слід зазначити, що як доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісовий Д.О., так і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , щодо відсутності у матеріалах справи доказів належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи є безпідставними, оскільки, згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 приймали участь у розгляді справи через своїх представників – адвокатів Лісового Д.О. та Білоуса Г.Б., які є зареєстрвоаними учасниками підсистеми «Електронний суд» та апеляційні скарги не містять доводів щодо неповідомлення адвокатів Лісового Д.О. та Білоуса Г.Б. про час та місце розгляду справи.
Посилання ж на висновки Верховного Суду, які були наведені у постанові від 17 липня 2024 року по справі №570/566/22, колегією суддів відхиляються, оскільки вони сформовані за інших фактичних обставин та не є ревалентними у даних правовідносинах.
Не приймаються колегією суддів й доводи апеляційних скарг щодо скасування рішення суду з підстав розгляду справи суддею, якому було заявлено обгрунтований відвід.
Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Статтями 36-37 ЦПК України визначено перелік підстав, коли суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).
Законом України "Про судоустрій і статус суддів" визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.
Зокрема, ст. 6 цього Закону встановлено заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання й поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.
Як зазначено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.
Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду (рішення Європейського Суду з прав людини "Білуха проти України").
Що стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.
За об`єктивним критерієм слід визначити, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у безсторонності судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Викладені у заявах позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісовий Д.О., та третьої особи ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Білоус Г.Б., про відвід судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Сіденка С.І. обставини суд першої інстанції вірно визнав такими, що фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, що не може бути підставою для відводу.
Не можна погодитись й з доводами апеляційних скарг про те, що, згідно інформації наявної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 13.01.2022 до реєстру було внесено запис №2010350000000109864 про нову реєстрацію підприємницької діяльності позивачкиОСОБА_1 , тобто, у період з 13.01.2022 та по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП, є суб?єктом господарювання, а тому, даний спір має розглядатись у господарському суді.
Так, спір є господарським та підвідомчий господарському суду, зокрема, за наявності таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, а також відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, за умови якщо це прямо передбачено процесуальним законом.
Поряд з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 48 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.
З огляду на те, що позов подано  ОСОБА_1 , як фізичною особою, зміна її правового статусу під час розгляду справи правового значення не має, оскільки остання уточнених позовних вимог, як фізична особа-підприємець, до Криворізької міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки укладеною не завляла, у зв?язку з чим позов належить до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 січня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: