ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 січня 2026 року 	Справа № 160/32333/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
11 листопада 2025 року ОСОБА_1 в особі представника Смірнова Андрія Андрійовича, через систему "Електронний Суд" звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000 (Ста тисяч) гривень 00 копійок у розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач проходить службу в Збройних Силах України за призовом по мобілізації в військовій частині НОМЕР_1 . Під час виконання бойового завдання, пов`язаного з захистом Батьківщини, ОСОБА_1 21.03.2022 отримав поранення, що підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 846 від 07.05.2024 р.. Однак, за час перебування у відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025 додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень на місяць, як передбачено діючим законодавством, відповідачем нарахована та виплачена в повному обсязі не була. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 25.11.2025 надано до суду відзив на позовну заяву в якій останній заперечував проти задоволення позовних вимог та в обгрунтування відзиву зазначено, що на момент підготовки і видання наказів про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 додаткової винагороди за періоди з квітня 2024 по серпень 2024, жовтень 2024, з грудня 2024 по лютий 2025, посадові особи стройової частини відповідача не мали належних і допустимих документів про те, що у спірний період позивач перебуває на стаціонарному лікуванні, яке обумовлено пораненням позивача, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.02.2022 року проходить службу в Збройних Силах України за призовом по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 року № 39 молодшого сержанта ОСОБА_1 , навідник роти охорони бригадної артилерійської групи, призваного через ІНФОРМАЦІЯ_2 було наказано вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків з посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяці, шпк-Солдат, ВОС-101281.
Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2025 року № 41: «Молодшого сержанта ОСОБА_1 , КОЛИШНЬОГО командира відділення ВЗВОДУ вогневої підтримки 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини, призначеного розпорядженням Начальника Генерального штабу Збройних Сил України (про переміщення військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу) від 12 лютого 2025 року № 43 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 вважати таким, що справи та посаду здав 26 лютого 2025 року.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 10.10.2025 року - з 12.08.2025 року встановлено другу групу інвалідності Відповідно до посвідчення від 24 жовтня 2025року - позивач є особою, з інвалідністю 2-ї групи.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 05.11.2024 року № 9644, Позивач в період з 03.03.2022 по 01.04.2022, з 13.04.2022 по 28.04.2022, з 20.05.2022 по 20.05.2022, з 21.05.2022 по 21.05.2022, з 20.09.2022 по 18.10.2023, з 22.121.2023 по 10.01.2024, з 08.03.2024 по 25.03.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Луганській та Донецькій областях.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2024 року № 846 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 21 березня 2024 року одержав: ВТ. Забій обох колінних суглобів. Пошкодження латеральних менісків обох колінних суглобів за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Вказана травма підтверджується записом в первинній медичній карті від 25.03.2024 року.
Відповідно до довідки ВЛК від 11.04.2024 року № 49, проведено медичний огляд ВЛК КНП «Надвірнянська ЦРЛ» НМР від 11.04.2024 року та згідно Класифікатора розподілу травм, затвердженого наказом МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як травма легкого ступеню. На підставі статті 81 графи II розділу хвороб: визначено, що позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів. 
Згідно довідки ВЛК від 25.05.2024 року № 498, проведено медичний огляд ВЛК при військовій частині НОМЕР_5 25.05.2024 року та згідно Класифікатора розподілу травм, затвердженого наказом МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як травма легкого ступеню. На підставі статті 81 графи II розділу хвороб: визначено, що позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів. 
Відповідно до довідки ВЛК від 20.07.2024 року № 2371, проведено медичний огляд ВЛК і гой військовій частині НОМЕР_5 20.07.2024 року та згідно Класифікатора розподілу травм, затвердженого наказом МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року ступінь травми позивача був перекваліфікований з «легке» та «тяжке».. На підставі графи II розділу хвороб: визначено, шо позивач потребує реабілітації v санаторії «Солоний Лиман» на 21 день.
Згідно довідки ВЛК КП «Волинська обласна клінічна лікарня» ВІД 18.09.2024 року № 976 підтверджено, що проведено медичний огляд ВЛК госпітальною при КП «ВОКЛ» 18 вересня 2024 року на підставі статті 81 графи II розділу хвороб: визначено, що тяжкість отриманої травми: тяжка; стан після артроскопії правового колінного суглоба (16.09.2024 року), тимчасове порушення функції правої нижньої кінцівки; позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів
Довідкою виїзної ВЛК № 2 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 31.10.2024 року № 809 зазначено - діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, каліцтва): травматичне пошкодження медіального меніска правого колінного суглобу, лікованого оперативно (16.09.2024 року)з тимчасовим порушенням функції правого колінного суглобу, згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як тяжку травму; визначено, що позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.
Згідно довідки виїзної ВЛК № 2 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 27.12.2024 року № 2163 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, каліцтва) вказано: травматичне пошкодження медіального меніска правого колінного суглобу, лікованого оперативно (16.09.2024 року)з тимчасовим порушенням функції правого колінного суглобу, згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як тяжку травму та що потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом в умовах вч НОМЕР_6 .
Довідкою ВЛК Вч НОМЕР_7 від 28.01.2025 року № 644, на підставі статті 61-Б, 23-В графи II Розкладу хвороб: було визначено Позивача придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Відповідно до довідок Військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2025 року Позивачу було нараховано додаткову винагороду: за березень 2024 року у сумі 41290,32 грн., за квітень 2024 року у сумі 36666,67 грн., травень-серпень 2024 року – виплата не нараховувалась, вересень 2024 року - 40000 грн., жовтень 2024 року - 58064,52 грн., листопад 2024 року - 0,00 грн., грудень 2024 року - 148387,10 грн., січень 2025 року - 0,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
Указами Президента України воєнний стан продовжено, діє на теперішній час.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постанова №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.
У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.
За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн. чи 30 000 грн.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: 
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, 
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Як було встановлено судом та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.02.2022 року проходить службу в Збройних Силах України за призовом по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 року № 39 молодшого сержанта ОСОБА_1 , навідник роти охорони бригадної артилерійської групи, призваного через ІНФОРМАЦІЯ_2 було наказано вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків з посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяці, шпк-Солдат, ВОС-101281.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 05.11.2024 року № 9644, Позивач в період з 03.03.2022 по 01.04.2022, з 13.04.2022 по 28.04.2022, з 20.05.2022 по 20.05.2022, з 21.05.2022 по 21.05.2022, з 20.09.2022 по 18.10.2023, з 22.121.2023 по 10.01.2024, з 08.03.2024 по 25.03.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Луганській та Донецькій областях.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2024 року № 846 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 21 березня 2024 року одержав: ВТ. Забій обох колінних суглобів. Пошкодження латеральних менісків обох колінних суглобів за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Вказана травма підтверджується записом в первинній медичній карті від 25.03.2024 року.
Відповідно до довідки ВЛК від 11.04.2024 року № 49, проведено медичний огляд ВЛК КНП «Надвірнянська ЦРЛ» НМР від 11.04.2024 року та згідно Класифікатора розподілу травм, затвердженого наказом МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як травма легкого ступеню. На підставі статті 81 графи II розділу хвороб: визначено, що позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів. 
Згідно довідки ВЛК від 25.05.2024 року № 498, проведено медичний огляд ВЛК при військовій частині НОМЕР_5 25.05.2024 року та згідно Класифікатора розподілу травм, затвердженого наказом МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як травма легкого ступеню. На підставі статті 81 графи II розділу хвороб: визначено, що позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів. 
Відповідно до довідки ВЛК від 20.07.2024 року № 2371, проведено медичний огляд ВЛК і гой військовій частині НОМЕР_5 20.07.2024 року та згідно Класифікатора розподілу травм, затвердженого наказом МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року ступінь травми позивача був перекваліфікований з «легке» та «тяжке».. На підставі графи II розділу хвороб: визначено, шо позивач потребує реабілітації v санаторії «Солоний Лиман» на 21 день.
Згідно довідки ВЛК КП «Волинська обласна клінічна лікарня» ВІД 18.09.2024 року № 976 підтверджено, що проведено медичний огляд ВЛК госпітальною при КП «ВОКЛ» 18 вересня 2024 року на підставі статті 81 графи II розділу хвороб: визначено, що тяжкість отриманої травми: тяжка; стан після артроскопії правового колінного суглоба (16.09.2024 року), тимчасове порушення функції правої нижньої кінцівки; позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів
Довідкою виїзної ВЛК № 2 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 31.10.2024 року № 809 зазначено - діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, каліцтва): травматичне пошкодження медіального меніска правого колінного суглобу, лікованого оперативно (16.09.2024 року)з тимчасовим порушенням функції правого колінного суглобу, згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як тяжку травму; визначено, що позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.
Згідно довідки виїзної ВЛК № 2 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 27.12.2024 року № 2163 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, каліцтва) вказано: травматичне пошкодження медіального меніска правого колінного суглобу, лікованого оперативно (16.09.2024 року)з тимчасовим порушенням функції правого колінного суглобу, згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 року визначено як тяжку травму та що потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом в умовах вч НОМЕР_6 .
Довідкою ВЛК Вч НОМЕР_7 від 28.01.2025 року № 644, на підставі статті 61-Б, 23-В графи II Розкладу хвороб: було визначено Позивача придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 10.10.2025 року - з 12.08.2025 року встановлено другу групу інвалідності Відповідно до посвідчення від 24 жовтня 2025року - позивач є особою, з інвалідністю 2-ї групи.
Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що позивач дійсно проходив лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я, а саме у зв`язку з наслідками отриманого поранення.
Суд констатує, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи.
Відтак, як вже зазначалося, відповідно до положень Постанови №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому, за наявними у матеріалах справи доказами (переліченими вище), позивач перебував у відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025, а отже вказаний період лікування підлягає врахуванню до періоду, протягом якого позивач має право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. відповідно до Постанови №168.
Зі замісту наданих Військовою частиною НОМЕР_1 до матеріалів справи довідок про грошове забезпечення від 14.05.2025 року - Позивачу було нараховано додаткову винагороду: за березень 2024 року у сумі 41290,32 грн., за квітень 2024 року у сумі 36666,67 грн., травень-серпень 2024 року – виплата не нараховувалась, вересень 2024 року - 40000 грн., жовтень 2024 року - 58064,52 грн., листопад 2024 року - 0,00 грн., грудень 2024 року - 148387,10 грн., січень 2025 року - 0,00 грн..
З урахуванням вищенаведеного, суд робить висновок, що позивачу підлягає донарахування та виплата додаткова винагорода передбачена Постановою №168 за час перебування у відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025 з розрахунку 100 000 грн., з урахуванням виплачених сум, а тому бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати Позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100 000 грн. за час перебування у відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025 - є протиправною.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірносі свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Позивачем зазначено, про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на його користь понесені витрати на правничу допомогу у сумі 15000 грн.
За змістом частин 4-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вирішуючи заяву, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09 червня 2017 року Звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19 та від 28 квітня 2021 року у справі № 640/13685/19.
Проте суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не надано підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Враховуючи зазначене суд вважає, що підстави для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь Позивача понесені витрати на правничу допомогу у сумі 15000 грн. відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000 (Ста тисяч) гривень 00 копійок у розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після отримання тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 26.03.2024 по 26.02.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 12 січня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков