ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 447/3137/21
провадження № 61-2991св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): Гудими Д. А., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
у справі
за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач)
до
відповідачів Львівської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідачі)
про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1.           У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про зобов`язання відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, в розмірі 1500000 грн.
2.           04 січня 2023 року позивач помер.
3.           Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційне провадження закрито.
4.           Позивачка оскаржила ухвалу апеляційного суду, вказавши, що суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права безпідставно закрив апеляційне провадження у справі, не виконавши вимоги постанови Верховного Суду від 17 вересня 2024 року у цій справі.
5.           Оскаржуване судове рішення переглядається в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
6.           У вересні 2021 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
7.           Позивач просив зобов`язати відповідачів відшкодувати за рахунок державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, у розмірі 1 500 000,00 грн.
ІII. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції від 02 жовтня 2023 року
8.           Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року закрито провадження у цій справі.
9.           Ухвала суду мотивована тим, що позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а закриття провадження у цій справі не суперечить закону і не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів.
ІV. Короткий зміст постанови апеляційного суду від 25 січня 2024 року
10.        Постановою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 02 жовтня 2023 року залишено без змін.
11.        Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК.
V. Короткий зміст постанови Верховного Суду від 17 вересня 2024 року
12.        Постановою Верховного Суду від 17 вересня 2024 року постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
13.        Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, залишивши без змін ухвалу суду про закриття провадження, не вирішив питання щодо правонаступництва ОСОБА_1 у спірних правовідносинах і залежно від цього не з`ясував, які права та інтереси ОСОБА_1 вирішені ухвалою суду першої інстанції, та залишив поза увагою, що ухвала суду першої інстанції не має переглядатися по суті у разі, якщо нею не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулася із апеляційною скаргою.
VІ. Короткий зміст оскарженою ухвали апеляційного суду від 27 лютого 2025 року
14.        Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року закрито.
15.        Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходив із такого:
-                     за обставинами даної справи предметом спору є відшкодування моральної шкоди, однак таке відшкодування не було присуджене позивачу за життя, а відтак, право на відшкодування моральної шкоди, про яке позивач просив у своїй позовній заяві, не входить до складу спадщини, яка залишилась після його смерті;
-                     з наведених мотивів апеляційний суд відхилив доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було вирішено її клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача та залучення її ( ОСОБА_1 ) до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_2 , оскільки позивач помер на стадії розгляду справи, тому не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди;
-                     підстав для висновку про те, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_1 , немає, тому апеляційне провадження підлягає закриттю.
VІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
16.        У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та направити справу на новий апеляційний розгляд.
17.        Касаційна скарга мотивована таким:
-                     апеляційний суд безпідставно не вирішив питання про задоволення заяви про заміну правонаступника;
-                     не виконано вказівки, які містяться в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2024 року;
-                     не взято до уваги те, що позивач ОСОБА_2 через неповернення йому боргу сильно захворів і не мав коштів на належне лікування;
-                      ОСОБА_1 як єдина спадкоємиця ОСОБА_2 , згідно з нотаріальною довідкою, яка була надана в суд першої інстанції залишилась без роботи і без засобів на існування після смерті батька, має повне право на отримання моральної та матеріальної шкоди від відповідачів;
-                     суд першої інстанції зобов`язаний був залучити ОСОБА_1 в якості правонаступниці та не розглядати дану справу без її участі;
-                     не було вирішено питання апеляційним судом про направлення справи в суд першої інстанції, який не розглянув питання про заміну правонаступника;
-                     не врахована правова позиція Верховного Суду щодо правонаступництва у справі № 760/9496/21 та у справі № 752/16818/18;
-                     справа апеляційним судом розглянута без ОСОБА_1 
VІІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
18.        03 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою.
19.        Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
20.        Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року відкрито касаційне провадження.
21.        08 серпня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
22.        Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
IХ. Позиція Верховного Суду
23.        Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 5) Верховний Суд зазначає таке.
24.        У цій справі підлягає перевірці обґрунтованість закриття апеляційного провадження та застосування положень пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК.
25.         ОСОБА_1 зазначала, що суд зобов`язаний був залучити її до участі у справі як правонаступника позивача, зважаючи на довідку державного нотаріуса про те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 . Просила скасувати ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
26.        Верховний Суд підкреслює, що у статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи закріплено як одну з основних засад судочинства. Подальше її правове регулювання відображено в нормах ЦПК.
27.        Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
28.        Верховний Суд враховує, що частиною першою статті 17, статтею 352 ЦПК право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції гарантовано особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
29.        Згідно з частиною третьою статті 18 ЦПК обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
30.        Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц).
31.        На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (див. постанову Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 757/2417/17-ц).
32.        За обставинами цієї справи предметом спору є відшкодування моральної шкоди, однак таке відшкодування не було присуджене позивачу ОСОБА_2 за життя.
33.        В такому випадку Верховний Суд підкерслює, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя (частина третя статті 1230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)).
34.        В цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку, якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи, не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.
35.        Верховний Суд у своїй практиці звертав увагу на те, що «право на компенсацію моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, а тому у випадку смерті особи до ухвалення рішення про компенсацію моральної шкоди матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається» (див. постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 753/15095/17).
36.        На вказане звертав увагу Верховний Суд, скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у цій справі (див. пункти 12-13).
37.        Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 02 жовтня 2023 року, апеляційний суд правильно виснував, що за обставинами цієї справи, предметом спору є відшкодування моральної шкоди. Таке відшкодування не було присуджене позивачу ОСОБА_2 за життя, а відтак, право на відшкодування моральної шкоди, про яке позивач ОСОБА_2 просив у своїй позовній заяві, не входить до складу спадщини, яка залишилась після його смерті.
38.        Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було вирішено її клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача та залучення її ( ОСОБА_1 ) до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_2 , оскільки позивач помер на стадії розгляду справи, тому не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.
39.        У цій справі підстав для висновку про те, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_1 , немає, тому закриття апеляційного провадження відповідає вимогам ЦПК (див. пункти 25-30).
40.        Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність передбачених законом підстав для закриття апеляційного провадження.
41.        Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень, визначених процесуальним законом.
42.        Аргументи касаційної скарги щодо розгляду справи без участі ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, виходячи із такого.
43.        Верховний Суд звертає увагу, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (див. постанову Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18).
44.        Законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з урахуванням конкретної ситуації у справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду (див. постанову Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі № 447/852/23).
45.        Апеляційний суд у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовив та врахував те, що клопотання заявлене повторно, і явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, що свідчить про дотримання апеляційним судом положень статей 367, 372 ЦПК.
46.        Посилання в касаційній скарзі на практику Верховного Суду (див. пункт 17) є нерелевантним до спірних правовідносин і спростовується підходом Верховного Суду (див. пункти 34-36), який врахував апеляційний суд при закритті апеляційного провадження.
Х. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
47.        Отже, доводи касаційної скарги самі по собі не є достатніми для того, щоб підтвердити відмову апеляційного суду в доступі до суду, сама сутність права доступу до суду не порушена, а відповідні обмеження мали легітимну мету та були пропорційними цій меті.
48.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).
49.        За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, що відповідає статті 410 ЦПК.
50.        Оскільки постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.