ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року	Львів	Справа № 347/1902/25 пров. № А/857/45346/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І.,
суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М. 

за участю позивача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2025 року у справі № 347/1902/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (головуючий суддя Книщук Р.М., м.Косів, Івано-Франківська область, рішення проголошено о 13:26:36), - 

В С Т А Н О В И В:

10.09.2025 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, в якому просив:
- поновити строк на подання позову;
- скасувати постанову ЕНА №5535546 від 21.08.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою, на підставі ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху (далі – ПДР), а саме – перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху. Позивач проти такого висновку працівників поліції заперечував, стверджував, що вимог ПДР не порушував, а рухався транспортним засобом із дотриманням вимог дорожніх знаків. 
В позовній заяві позивач звертав увагу на те, що вимірювання швидкості здійснювалось приладом TruCam LTI 20/20, однак такий не був встановлений стаціонарно. Також на ділянці дороги були відсутні обмежувальні знаки 3.29., 3.31, 30.3. 
До того ж, позивач зазначав, що попереду нього рухався інший транспортний засіб, відтак вважав, що переміщуючи лазерний вимірювач з одного об`єкта на інший поліцейський рухав приладом, а відтак результати такого вимірювання можуть бути спотворені. Підтвердженням своєї позиції позивач вважає ту обставину, що автомобіль, який рухався попереду не був зупинений працівниками поліції, натомість автомобіль позивача – так.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2025 позов задоволено:
- поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії ЕНА №5535546 від 21.08.2025 про накладення адміністративного стягнення;
- визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕНА №5535546 від 21.08.2025, винесену працівником поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Черній О.І. про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 гривень за порушення ПДР, передбачене ч.1ст.122 КУпАП, а провадження в справі закрито.
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.
Приймаючи рішення суд першої інстанції констатував неправомірність спірної постанови, з огляду на не доведення відповідачем обставин відображених у спірній постанові.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Доводи скарги загалом співставні з доводами відзиву на позовну заяву та зводяться до того, що правопорушення зафіксоване лазерним вимірювачем швидкості, а відтак, відповідачем надано усі необхідні докази, які підтверджують винуватість позивача.
У відповідь на апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому не погоджується з вимогами скаржника, просить суд відмовити у задоволенні скарги. Доводи відзиву фактично відповідають тим, що вказані в позовній заяві.
Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Позивач у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує з мотивів вказаних у відзиві.
Представники решти учасників справ в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
За змістом спірної постанови - ЕНА №5535546 від 21.08.2025, громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Arkana, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався у населеному пункті м.Чортків, автодорога М-19, зі швидкістю 87 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п 12.9 «б» ПДР. 
За скоєне порушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись із спірною постановою позивач звернувся до суду із позовом.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необґрунтованість спірної постанови такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства з наступних причин.
Відповідно до п 12.9 «б» ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил дорожні знаки поділяються на групи в тому числі інформаційно-вказівні знаки. Такі знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Згідно ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідач долучив роздруківку з лазерного приладу вимірювання швидкості, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції з фіксацією спілкування з позивачем. Відеозапис фіксації з приладу вимірювання не надано. На противагу наданим доказам позивач подав низку відеозаписів з відеореєстратора його автомобіля на яких зображено дорожню обстановку до моменту зупинення позивачем працівниками поліції
Судом з`ясовано що подія, описана у спірній постанові, територіально відбулась у місті Чортків, та це сторонами не заперечується.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Отже, у населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях, на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.51 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.52 «Кінець населеного пункту». Додаткове монтування та розміщення дорожніх знаків 3.29, 3.31, про відсутність яких стверджує позивач не вимагається ПДР в межах населеного пункту не вимагається.
Апеляційний суд дослідив наявні у матеріалах докази, та з наданих позивачем відеозаписів з`ясував, що безпосередньо перед зупинкою позивача працівниками поліції, ОСОБА_1 рухався у транспортному потоці за іншим автомобілем на незначній від нього дистанції. З роздруківки з фотографіями наданими відповідачем зробленими лазерним вимірювачем швидкості неможливо встановити транспортний засіб швидкість якого вимірювалась, оскільки на фотографії відображено два автомобіля в безпосередній близькості. Відеозапису для деталізації фотографій відповідач не надав. Тому, у цій ситуації наявні обґрунтовані сумніви щодо достовірності об`єкта, швидкість якого вимірювалась.
За таких обставин, апеляційний суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт порушення Правил дорожнього руху позивачем не доведено належними доказами.
В контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що такі суперечать матеріалам справи та наявним у них доказам, а відтак не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями ст. 90 КАС України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2025 року у справі №347/1902/25 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 14.01.26