ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/1664/25 	Головуючий у 1-й інстанції Дуда О.О. 	
Провадження № 33/817/650/25 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
за участю адвоката Майки М.Б., розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року,
                                ВСТАНОВИЛА:
       Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік та стягнуто судовий збір.
       Згідно з постановою суду, 13.01.2025 року близько 18 год. 48 хв. в с.Ігровиця вулиця Польна, Тернопільського району водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21140 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Алкотест Драгер 6820, що підтверджується тестом драгер від 13.01.2025 року номер 1938, результат котрого становить 2,11 проміле. Від керування т/з відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена із порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Вказує, що висновок вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджений належними та допустимими доказами, а саме: постанова, яка була начебто причиною зупинки т/з — скасована; з результатом огляду не погодився, а заперечив, що підтверджує виписане направлення в лікарню, але в лікарню його так і не доставили.
Стверджує, що в матеріалах справи відсутні відомості про підстави для застосування поліцейським заходів до транспортного засобу та особи, яка притягується адміністративної відповідальності та підстави для проходження огляду на стан сп`яніння, а також відсутні докази на підтвердження порушення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, правил дорожнього руху.        
Зазначає, що він не керував транспортним засобом і такі докази відсутні, а відеозапис з нагрудних камер працівників поліції відображає лише припаркований транспортний засіб.
Стверджує, що від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі апелянт не відмовлявся, проте працівниками патрульної поліції не було видано направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, що суперечить положенню п.12 Інструкції.
Апелянт посилається на те, що вказаний у протоколі технічний прилад газоаналізатор не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та є несертифікованим приладом, що відповідно до вимог Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1413/27858 та положень ч. 2 ст. 266 КУпАП унеможливлювало використання цього приладу працівником поліції.
Вказує, що не пред`явлено сертифікатів відповідності на пристрій, не роз`яснено процедури роботи пристрою, не встановлено факт вживання ароматичних напоїв перед проходженням огляду.
Зазначає, що не надано відомостей про калібрування газоаналізатора та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який пропонувався до огляду та такі документи щодо газоаналізатора відсутні у матеріалах справи.
Стверджує, що в протоколі не вказано чи було запропоновано особі пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, не вказано чи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, наполягала на огляді в медичному закладі.
Апелянт зазначає, що інспектор поліції не ознайомлював правопорушника зі складеними матеріалами та не пропонував йому проїхати в медичний заклад на медичне освідчення з метою перевірки його на стан алкогольного сп`яніння.        
Наголошує, що із доданих до матеріалів справи відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора в авто патрульної поліції не вбачається, що транспортний засіб здійснював рух.
Стверджує, що права та обов`язки не роз`яснювались.
Зазначає, що з обставин справи, також, не можна вважати, що поліцейські направляли водія на огляд для визначення факту вживання ним алкогольних напоїв в заклад охорони здоров`я, що свідчить про порушення встановленого законом порядку проведення вказаного огляду, у зв`язку з чим відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП він вважається недійсним.
Вважає недопустимим доказом відеоматеріали з нагрудних камер працівників патрульної поліції, оскільки відеозйомка не проводилась безперервно.
Зазначає, що свідки не були залучені під час огляду на стан сп`яніння, що підтверджується протоколом.
Стверджує, що у протоколі не зазначено технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, а також на будь-яких ознак, які дозволяють стверджувати, що особа перебувала у стані алкогольного сп`яніння, 
Вказує, що відеозапис не відображає факту керування транспортним засобом особою, яка притягується до адмінвідповідальності і з нього не вбачається, що особа в момент нібито вчинення адмінправопорушення знаходилась за адресою, зазначеною в протоколі. 

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що відповідно до ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши, адвоката Майку М.Б., який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.                
Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220198 від 13.01.2025 року, відповідно до якого поліцейським зафіксовано факт керування 13.01.2025 року близько 18 год. 48 хв. в с. Ігровиця вулиця Польна, Тернопільського району водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 21140 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Алкотест Драгер 6820, що підтверджується тестом драгер від 13.01.2025 року, номер 1938, результат котрого становить 2,11 проміле. Від керування т/з відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Протокол сумніву не викликає, оскільки складений уповноваженою особою відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.
З відеозапису камер поліцейських убачається, що під час патрулювання 13 січня 2025 року о 19 год. 03 хв. в с.Ігровиця по вул. Польна, Тернопільського району поліцейськими виявлено транспортний засіб ВАЗ 21140 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ..
Як стверджують відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції №856430, 856364 одразу після зупинки транспортного засобу поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що в його т/з в темну пору не працював правий габаритний ліхтар, чим порушив п.п.31.4.3. ПДР України, в зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП з накладенням штрафу відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3852131 від 13.01.2025 року.
З даного відеозапису також убачається, що ОСОБА_1 в зв`язку з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора  Alcotest Драгер 6820 чи в медичному закладі.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився працівниками поліції на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest Драгер 6820 №ARLK-0020, результат становить 2,11% (проміле). З вказаним результатом огляду ОСОБА_1 був згідний та не бажав їхати у медичний заклад для проходження аналогічного огляду.
У матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , відповідно до якого за результатом огляду у водія працівниками поліції виявлені ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці та наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13 січня 2025 року.
Відповідно до пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального права є не обґрунтованими, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.
Необґрунтованими є твердження, що, висновок вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджений належними та допустимими доказами, а саме: постанова яка була начебто причиною зупинки т/з — скасована, оскільки вказані обставини не спростовують факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Суд вважає за необхідне зазначити, що незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений Правилами дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не містить такого елементу, як “причина зупинки транспортного засобу”. Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення не містить у собі елементи іншого правопорушення, а тому кваліфікація діянь особи здійснюється самостійно від інших видів адміністративної відповідальності.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що з результатом огляду ОСОБА_1 не погодився та заперечив, що підтверджує виписане направлення в лікарню, але в лікарню його так і не доставили, оскільки відповідно до відеозаписів, доданих до матеріалів справи вбачається, що останній пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та із результатом такого огляду погодився і їхати у медичний заклад відмовився.
Твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про підстави для застосування поліцейськими заходів до транспортного засобу та особи, яка притягується адміністративної відповідальності та відсутні будь-які докази на підтвердження порушення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, правил дорожнього руху, оскільки згідно із відеозаписом підставою для зупинки т/з слугувало те, що в його т/з в темну пору не працював правий габаритний ліхтар, чим порушив п.п.31.4.3. ПДР України.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що відсутні підстави для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки відповідно до відеозапису після зупинки т/з працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, у зв`язку з чим було запропоновано пройти огляд.
Посилання апелянта, що він не керував транспортним засобом і такі докази відсутні, а відеозапис з нагрудних камер працівників поліції відображає лише припаркований транспортний засіб, який не здійснює руху, диск з відеофіксацією також не відображає руху транспортного засобу, не відповідає дійсності, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме з відеоматеріалів убачається, що після зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння і те, що в протоколі ознаки сп`яніння відсутні, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, зокрема відеозаписом, відповідно до якого працівник поліції назвав водію виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці.
Твердження апелянта про те, що від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі апелянт не відмовлявся, проте працівниками патрульної поліції не було видано направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, оскільки як вбачається з відеозапису в результаті огляду, проведеного поліцейським в ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», №ARLК 0020, на табло якого висвітлило результат 2,11‰, із результатом такого огляду останній погодився та у медичний заклад їхати відмовився.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що вказаний у протоколі технічний прилад газоаналізатор не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та є несертифікованим приладом, оскільки газоаналізатор відповідає його характеризуючим даним та відповідно до чеку про результат тестування на алкоголь (останнє калібрування було проведено 22.10.2024 року і відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 встановлено міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається», становить 1 рік) підтверджує його відповідність встановленим вимогам стандартизації, метрології та сертифікації, і відповідно можливість його використання для проведення огляду з метою виявлення перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. 
Окрім цього, як вбачається із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, що перед проходженням огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заявляв вимоги про надання йому сертифікату відповідності технічного пристрою «Alcotest Drager 6820» №ARLК 0020, як це передбачено відповідною Інструкцією.        
Необґрунтованими є твердження апелянта, що із доданих до матеріалів справи відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора з авто патрульної поліції не вбачається, що транспортний засіб здійснював рух, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи.
Не заслуговує на увагу посилання апелянта, що права та обов`язки не роз`яснювались водієві, оскільки відповідно до відеозапису працівником поліції було роз`яснено водію права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право на користування правовою допомогою. 
Твердження апелянта, що з обставин справи не можна вважати, що поліцейські направляли водія на огляд для визначення факту вживання ним алкогольних напоїв в заклад охорони здоров`я, не заслуговують на увагу, оскільки працівник поліції ознайомлював водія з порядком та процедурою проходження огляду, ознайомлював з документами, які складає та пропонував у зв`язку з незгодою з результатами пройти огляд в медичному закладі.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що є недопустимим доказом відеоматеріали з нагрудних камер працівників патрульної поліції, оскільки відеозйомка не проводилась безперервно, відеозапис не вівся безперервно, а є коригованим та скопійованим, міг бути змонтованим, оскільки у даній справі працівники поліції здійснювали відеозапис відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. 
Безпідставними, є доводи, що свідки не були залучені під час огляду на стан сп`яніння, що підтверджується протоколом, оскільки пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції зроблена згідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду на стан сп`яніння осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У даному випадку було застосовано технічні засоби відеозапису, то пояснення свідків є необов`язкові.
Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що огляд на стан сп`яніння не проводився з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, оскільки з матеріалів справи та відеозаписів вбачається, що огляд був проведений відповідно до процедури. Працівниками поліції було повідомлено водію про підстави зупинки т/з, порядок проходження огляду, відповідальність за відмову, роз`яснено права та обов`язки водію. 
Окрім того, водій будь-який заяв, зауважень, скарг не подавав та дії працівників поліції не оскаржував.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що відеозапис не вівся безперервно і відповідно відеоматеріали з нагрудних камер працівників патрульної поліції є недопустимим доказом, оскільки відеозаписи є електронними документами, оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, які підтверджують наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення. 
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на дотримання працівниками поліції порядку направлення до медичного закладу не відповідають дійсності, оскільки відповідно до відеозапису процедура огляду була проведена згідно із вимогами Інструкції і законодавства.
Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що особі не пред`явлено сертифікатів відповідності на пристрій, не роз`яснено процедури роботи пристрою, не встановлено факт вживання ароматичних напоїв перед проходженням огляду, оскільки водій вимоги щодо пред`явлення сертифікатів відповідності на пристрій не заявляв, а процедура проходження йому була роз`яснена.
Безпідставними є доводи апелянта, що особі не надано відомостей про калібрування газоаналізатора та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який пропонувався до огляду, оскільки ОСОБА_1 таких вимог не заявляв.
Посилання апелянта на те, що інспектор поліції не ознайомлював правопорушника зі складеними матеріалами та не пропонував йому проїхати в медичний заклад на медичне освідчення з метою перевірки його на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтовані, оскільки працівник поліції ознайомлював з порядком та процедурою проходження огляду, ознайомлював з документами, які складає та пропонував у зв`язку з незгодою з результатами огляду проїхати у медичний заклад та доставив водія до нього.
Права та обов`язки ОСОБА_1 поліцейський роз`яснив, що стверджує відеозапис з камер поліцейських.
Будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції статті правопорушення, тому підстав для скасування постанови суду та закриття справи немає.
       На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року щодо нього - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя