ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"20" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4451/25	

За позовом: Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (73028, м. Херсон, Бериславське шосе, 1, код ЄДРПОУ 00131771)
До відповідача:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 
Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Граненко М.М.
Представники сторін:

Від позивача: Єрашов І. Є. - на підставі ордеру №1154301 від 11.12.2024р.;
Від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Акціонерне товариство (далі - АТ) "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу у розмірі 79 188 грн 40 коп.
Ухвалою суду від 07.11.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4451/25, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 04.12.2025р.Ухвалою суду від 04.12.2025 р. судове засідання відкладено на 25.12.2025 р. Ухвалою суду від 25.12.2025 р. судове засідання відкладено на 15.01.2026 р. Ухвалою суду від 15.01.2026р. оголошено перерву у судовому засіданні на 20.01.2026р.
Позивач - АТ "Херсонська теплоелектроцентраль", підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач - ОСОБА_1 , не скористалась своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надала.
У зв`язку із місцезнаходженням відповідачки у м. Гола Пристань, Херсонської обл., яке станом на розгляд даної справи у суді знаходиться під окупацією, про місце, дати та час судових засідань повідомлялась шляхом публікацій на сайті Судової влади України. 
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач по справі зазначає, що АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" є юридичною особою, яка відповідно до Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, виробництво комунальних послуг з централізованого опалення. На виконання своєї мети позивач здійснює постачання теплової енергії до будинків, приміщень, будівель, споруд тощо.
На твердження позивача, 15.10.2012 р. між АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір № 400 про надання послуги з централізованого опалення, відповідно до умов якого, позивач зобов`язується надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, передбачених договором.
Згідно п. 30 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 р. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. 
Як зазначає позивач, відповідно до п. 3 Договору об`єктом надання послуг є приміщення площею 73,55 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Відповідно до п. п. 1, 15, 18 Договору Споживач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення.
Позивач повідомляє, що за наявною у нього інформацією у відповідачки утворилася заборгованість за Договором за період з 01.11.2021р. по 31.03.2025р. у розмірі 79 188 грн 40 коп. (з урахуванням переплати станом на 01.11.2021р. у розмірі 0,42 грн, 13.12.2021р. у розмірі 1 944 грн 42 коп. та 12.01.2022р. у розмірі 6 698 грн 34 коп.), яку позивач просить стягнути на свою користь.
Також позивач зазначив, що згідно Витягу з ЄДРПОУ ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність з 14.03.2019 року.
У якості нормативного обгрунтування позову позивач посилається на положення ст.ст.526, 530, 632 Цивільного кодексу України, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про ціни та ціноутворення».
Відповідачка письмового відзиву на позовну заяву до суду не надала.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, судом встановлено, що 15.10.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Херсонська ТЕЦ'' (нова назва - АТ «Херсонська теплоелектроцентраль») (Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, яка (який) є власником (наймачем, орендарем) приміщення, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію (Споживач) укладено Договір №400 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з п.1 якого Виконавець зобов`язується надавати Споживачеві з початку по кінець опалювального періоду, встановленого рішенням виконкому Херсонської міської ради, відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.
Згідно з п. 2 Договору суб`єктом користування послугами є власник (наймач, орендар) приміщення м. Херсон, вул. Миру, 14 (62, 63).
Суд зазначає, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 14.03.2019р. припинила свою підприємницьку діяльність.
За приписами ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 Цивільного кодексу України).
За положеннями ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202-208 Господарського кодексу України ( що був чинним на дату виникнення спірних правовідносин), ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 ГПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Подібний висновок був зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі №757/45133/15-ц щодо норм ГПК в редакції до 15.12.2017р.
Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019р. у справі №214/4137/17).
Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів (ч.1 ст.67 Господарського кодексу України).
Отже, враховуючи матеріали справи, спір між АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості у розмірі 79 188 грн 40 коп. за спожиту теплову енергію підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 
Згідно п. 30 Договору №400 цей договір укладається на строк до 31.12.2013р. і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.
Господарський суд зазначає, що доказів розірвання (припинення) Договору матеріали справи не містять, а тому він вважається чинним.
Взаємовідносини між постачальниками та споживачами теплової енергії також регулюються «Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 р. (із змінами та доповненнями), які були чинні на момент виникнення заборгованості.
Пунктом 6 Правил №830 визначено, що виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача; за договором з колективним споживачем, колективним договором, індивідуальним договором, договором з власником (користувачем) будівлі - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі).
Згідно п.13 Правил №830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідно до п. 5. Договору тарифи на послуги становлять:
1) на момент укладення договору з централізованого постачання гарячої води та опалення для потреб інших споживачів тариф становить 1199,88 грн/Гкал (з ПДВ).
2) при зміні тарифів на послуги з теплопостачання взаєморозрахунки виконуються по тарифам, затвердженим (погодженим) державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими органами, які мають право на встановлення або зміну тарифу.
3) про зміну тарифів Виконавець повідомляє Споживача листом або в засобах масової інформації.
Розмір щомісячної плати за надані послуги розраховується відповідно до фактичного споживання теплової енергії згідно з нормативами (нормами) та тарифами, діючими на момент споживання, та затвердженими (погодженими) державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими органами, які мають право на встановлення або зміну тарифу (п. 6. Договору).
За приписами абз.1 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно абз.5 вказаної статті тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії.
Відповідно до абз.13 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно ст.2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначається Законом України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".
Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 16.12.2021р. за №895 «Про встановлення тарифів акціонерному товариству «Херсонська теплоелектроцентраль» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів міста Херсона», з урахуванням постанови НКРЕКП від 24.11.2021р. №2334 вирішено встановити з 01.12.2021р. для АТ «Херсонська ТЕЦ» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона на опалювальний період 2021-2022 років, зокрема, для інших споживачів у розмірі 4 249 грн 22 коп. /Гкал без ПДВ.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021р. №1209 внесено зміни до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007р. №1198, у зв`язку із чим, відповідно до п.36 Правил №830 теплопостачальна організація зобов`язується змінювати розмір нарахувань за теплову енергію у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб відповідної категорії споживачів, згідно з вимогами цих Правил."
Також, зазначеною постановою Кабінету Міністрів України внесено зміни до п.48 Правил №830, у зв`язку із чим виконавець зобов`язується змінити розмір нарахувань за послугу з постачання теплової енергії у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії та надання послуги з постачання теплової енергії відповідній категорії споживачів, згідно з вимогами цих Правил.
Зазначені Правила також доповнено п.59, відповідно до якого у разі щомісячної зміни для виконавця протягом опалювального періоду згідно із умовами договору постачання природного газу ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що використовується для виробництва теплової енергії та надання послуги з постачання теплової енергії, виконавець змінює розмір нарахувань за послугу з постачання теплової енергії для відповідної категорії споживачів.
Підставою для зміни розміру нарахувань за послугу з постачання теплової енергії є умова, коли ціна природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), придбаного виконавцем у відповідному місяці опалювального періоду, є відмінною (більшою або меншою) від ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), врахованої у структурі тарифу на теплову енергію та відповідно тарифу на послугу з постачання теплової енергії, встановлених уповноваженими органами для відповідної категорії споживачів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у листопаді 2021 року спожито теплової енергії : 0,58 Гкал за тарифом на теплову енергію 3352,46 грн. за 1 Гкал на суму 1 944 грн 42 коп; у грудні 2021 року спожито теплової енергії : 0,87 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099,06 грн. за 1 Гкал. на суму 4 436 грн 20 коп.; у січні 2022 року спожито теплової енергії : 1,18 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099,06 грн. за 1 Гкал на суму 6 016 грн 89 коп.; у лютому 2022 року спожито теплової енергії : 0,82 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099, 06 грн. за 1 Гкал на суму 4 181 грн 23 коп.; у березні 2022 року спожито теплової енергії : 0,90 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099,06 грн. за 1 Гкал на суму 4 589 грн 16 коп.; у грудні 2022 року спожито теплової енергії : 0,86 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099, 06 грн за 1 Гкал на суму 4 385 грн 20 коп.; у січні 2023 року спожито теплової енергії 1,26 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099,06 грн. за 1 Гкал на суму 6 424 грн 82 коп.; у лютому 2023 року спожито теплової енергії 0,68 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099, 06 грн. за 1 Гкал на суму 3 467 грн 36 коп.; у березні 2023 року спожито теплової енергії : 0,65 Гкал за тарифом на теплову енергію 5099,06 грн. за 1 Гкал у розмірі 3 314 грн 39 коп.; у листопаді 2023 року спожито теплової енергії : 0 Гкал.; у грудні 2023 року спожито теплової енергії : 0,84 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 4 578 грн 06 коп.; у січні 2024 року спожито теплової енергії : 1,31 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 7 139 грн 60 коп.; у лютому 2024 року спожито теплової енергії : 1,08 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 5 886 грн 08 коп.; у березні 2024 року спожито теплової енергії : 0,74 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 4 033 грн 06 коп.; у листопаді 2024 року спожито теплової енергії : 0,29 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 1 580 грн 52 коп.; у грудні 2024 року спожито теплової енергії : 0,95 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 5 177 грн 57 коп.; у січні 2025 року спожито теплової енергії : 1,09 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 5 940 грн 59 коп.; у лютому 2025 року спожито теплової енергії : 0,90 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 4 905 грн 07 коп.; у березні 2025 року спожито теплової енергії : 0,47 Гкал за тарифом на теплову енергію 5450,08 грн. за 1 Гкал на суму 2 561 грн 53 коп.
У зв`язку підвищенням вартості природного газу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 10.11.2021р., проведено донарахування вартості спожитої теплової енергії у період за грудень 2021р. - березень 2022р., зокрема, у грудні 2021р. - 2 262 грн 14 коп., в січні 2022р. - 3 586 грн 07 коп., в лютому 2022р. - 2 492 грн 02 коп., в березні 2022р. - 1 872 грн 37 коп. Також, у травні 2025р. здійснено перерахунок за січень-березень 2025 р. на суму 2 942 грн 77 коп.
За таких обставин за період листопад 2021р. - березень 2025р. ОСОБА_1 було спожито теплової енергії на загальну суму 87 831 грн 58 коп.
Позивач повідомив, що у відповідачки на рахунку була переплата станом на 01.11.2021 року - 0,42 грн, а також відповідачкою сплачено 13.12.2021р. - 1 944 грн 42 коп. та 12.01.2022р. - 6 698 грн 34 коп.
Згідно п. 8 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Пунктом 15.1 Договору передбачено, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил № 630 ( зі змінами та доповненнями) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом.
Господарський суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачкою послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку із чим, з огляду на зазначене вище, вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 79 188 грн 40 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
За приписами ч. 1 ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідачку згідно ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 79 188 грн 40 коп. - задовольнити повністю.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (73036, м. Херсон, Бериславське шосе, 1, код ЄДРПОУ 00131771) заборгованість у розмірі 79 188 грн 40 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Повний текст рішення складено 26 січня 2026 р.

Суддя Н.В. Рога