УХВАЛА

10 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 467/885/24
провадження № 61-3389св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовних вимог
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 23 серпня 2022 року вона працювала діловодом ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом від 16 травня 2024 року № 131 її звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі -
КЗпП України) у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад.
Звільнення її з посади вважала незаконним, оскільки після попередження про майбутнє звільнення, незважаючи на наявність вакантних посад, відповідач не ознайомив її з переліком вакантних посад та не запропонував їй такі вакантні посади.
01 травня 2024 року позивачці стало відомо про наявну вакантну посаду головного спеціаліста відділу (соціальний працівник), після чого вона подала заяву про прийняття її на вказану вакантну посаду. Проте їй було безпідставно відмовлено, незважаючи на те, що вона могла б зайняти таку вакантну посаду відповідно до наявного нею кваліфікаційно-освітнього рівня та стажу роботи.
Після звільнення, з 16 травня 2024 року позивачка не працює, тому наявні правові підстави визнання оскаржуваного наказу незаконним, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 травня 2024 року № 131 про її звільнення з 16 травня 2024 року з посади діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад; поновити її на роботі діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 травня 2024 року до дня поновлення на роботі.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня
2024 року до участі у справі як співвідповідача залучено ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року у складі судді Кірімової О. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову мотивовано тим, що в організації ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно мали місце зміни і правові підстави для скорочення штату і чисельності працівників, а на момент скорочення посади діловода, на якій працювала позивачка, вакантні рівнозначні посади, яким би відповідала спеціальність отриманої освіти та досвід роботи ОСОБА_1 , були відсутні у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між тим була введена посада державної служби - головний спеціаліст ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЦІ посади суд вважав такими, що не є рівнозначними. Для переведення на посаду державної служби, відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу», попередня посада мала б бути щонайменше рівнозначною або вищою,
а також необхідне проходження конкурсу, а тому положення Закону України «Про державну службу», які містять норми щодо поновлення працівника на рівнозначній посаді, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Позивачці було відомо про наявність вакантної посади, яка відноситься до категорії державної служби, тому немає порушень зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення ОСОБА_1 .
Суд дійшов висновку, що роботодавцем доведено законність звільнення позивачки, звільнення проведено відповідно до норм трудового законодавства,
у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення її на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі,
у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено, тому підстави для стягнення
з роботодавця на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу також відсутні.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Поновлено ОСОБА_1 на посаді діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 128 556,84 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з подальшим утримуванням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави 6 241,02 грн судового збору.
Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, оскільки вважав, що правові підстави для відмови у задоволенні позову відсутні. Таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов, оскільки, як установлено з джерела Інтернет-ресурсу, а саме офіційного сайту Сил територіальної оборони ЗСУ, що перебуває
у загальному доступі, відповідач у справі - ІНФОРМАЦІЯ_2 - це територіальний орган військового управління Збройних Сил України, до складу якого входять відокремлені структурні підрозділи: ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .
У ТЦК працюють три категорії громадян: військовослужбовці Збройних Сил України; державні службовці; працівники Збройних Сил України.
Друга та третя категорія є цивільними особами.
Перелік професійних назв робіт працівників Збройних Сил України та Перелік облікових спеціальностей працівників Збройних Сил України затверджено наказом Міністерства оборони від 19 грудня 2022 року № 438, який зареєстрований
в Міністерстві юстиції 03 лютого 2023 року за № 226/39282 (далі - Перелік).
Посада «діловод», яку займала ОСОБА_1 , віднесена Переліком до розділу IV «Технічні службовці».
Оскільки у трудових спорах про поновлення на роботі звільнений працівник
є слабшою стороною спору, то доведення відповідними доказами дотримання трудового законодавства при звільненні покладається на роботодавця.
За клопотанням позивачки суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції витребували у ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію і відповідні докази на підтвердження таких обставин, зокрема: з якого часу (дата) відбулась зміна штатного розпису, які посади працівників ЗСУ ліквідовувались (скорочувались) та які вводились у ІНФОРМАЦІЯ_1 ; які посади працівників ЗСУ були вільними на час попередження ОСОБА_1 при скороченні її посади (15 березня 2024 року) та протягом всього часу до її звільнення (16 травня 2024 року)
у ІНФОРМАЦІЯ_1 та в інших відокремлених підрозділах відповідних районних територіальних центрів комплектації та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 ; чи пропонувались вакантні посади ОСОБА_1 ; чому не пропонувались; коли та хто був призначений на вакантні посади працівників ЗСУ, за якими кваліфікаційними вимогами призначались ці особи.
На неодноразові запити як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції ІНФОРМАЦІЯ_2 надані письмові пояснення, де зазначалось, що згідно зі штатним розписом в ІНФОРМАЦІЯ_1 посада працівника ЗСУ - це оператор котельні, який призначається на період опалювального сезону. Відповідно до штату наявні такі категорії, як військовослужбовці, державні службовці та службовці. Посада ОСОБА_1 належала до категорії посад - службовці. Зміни до штату надійшли до ІНФОРМАЦІЯ_1 15 березня 2024 року та введені в дію 23 квітня 2024 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 березня 2024 року № 77. Згідно з переліком змін до штатів - вивести посаду «діловод» в першому відділі, другому відділі, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші посади категорії посад «службовець» не вводились. На час попередження 15 березня 2024 року та до
16 травня 2024 року вакантні посади службовців у першому відділі та інших підпорядкованих відділах ІНФОРМАЦІЯ_1 , на які могла б бути переведена ОСОБА_1 , були відсутні. ОСОБА_1 не пропонували інші рівнозначні посади у зв`язку з відсутністю посад такої категорії.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі позивачка повідомляла відомості про наявність на час скорочення її посади інших посад, які відповідали її рівню освіти. Водночас ІНФОРМАЦІЯ_2 надавав письмові пояснення, що вакантні посади в першому відділі та інших підпорядкованих відділах ІНФОРМАЦІЯ_1 , які б могли були запропоновані позивачці, були відсутні.
При цьому відповідач не надав суду доказів за правилами статей 76-80 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо вільних посад у період введення в дію з 23 квітня 2024 року змін до штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад та кваліфікаційних вимог до цих посад, як у ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і у інших підпорядкованих відокремлених підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_2 по області та місту.
Також позивачка стверджувала, що відповідно до додаткових трудових гарантій для членів сімей військовослужбовців, передбачених Законом України
від 20 грудня 1991 року № 2011-XII з подальшими змінами «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011), вона, як дружина військовослужбовця, має переважне право при прийнятті на роботу і на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників, а також на першочергове направлення для професійної підготовки, підвищення кваліфікації і перепідготовки з відривом від виробництва та на виплату на період навчання середньої заробітної плати (стаття 18 Закону № 2011).
Отже, цією нормою закріплено саме переважне право члена сім`ї військовослужбовця на зайняття вакантної посади при прийнятті на роботу, встановлено обов`язок роботодавця щодо працевлаштування. Це означає, що при наявності вакантної посади серед претендентів на вакансію, за інших рівних умов, роботодавець має надати перевагу саме члену сім`ї військовослужбовця.
У наданих поясненнях відповідача ці обставини не були ні спростовані, ні підтверджені ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважав, що, відмовляючи
у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив свої висновки про відповідність нормам трудового законодавства звільнення ОСОБА_1 за відсутності відповідних доказів у справі, ґрунтуючись на припущеннях.
Таким чином рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги підтвердились.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 травня 2024 року № 131 про звільнення ОСОБА_1 
з 16 травня 2024 року з посади діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад
є протиправним та прийнятим з порушенням норм трудового законодавства,
а тому позивачку необхідно поновити на раніше займаній посаді.
Суд також зазначив, що належним способом захисту позивачки буде поновлення її на посаді діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимога про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки такі дії відповідача можуть бути оскаржені виключно в межах позову про поновлення працівника на роботі. Тому позов підлягає задоволенню частково.
Оскільки позовна вимога про поновлення на роботі підлягає задоволенню, то підлягає й задоволенню позовна вимога про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У березні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 травня
2021 року у справі № 310/9294/18, від 22 грудня 2021 року у справі № 303/798/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, посилається на порушення судом норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У касаційній скарзі заявник також вказує, що в організації ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно мали місце зміни в організації і правові підстави для скорочення штату і чисельності працівників. Позивачку було призначено на посаду діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 за штатом воєнного часу на період дії воєнного стану, водночас у відповідача відповідно до директиви командування були проведені додаткові організаційні заходи у зв`язку із введенням змін до штату № 43/072, у зв`язку з чим посада діловода, яку обіймала ОСОБА_1 , підпала під скорочення, про що позивачку було попереджено 15 березня 2024 року під її особистий підпис, будь-яких заяв від неї після цього не надходило. Ураховуючи професійно-освітній рівень позивачки, яка згідно із дипломом спеціаліста закінчила Львівську комерційну академію за спеціальністю «облік та аудит» (економіст), на момент її звільнення з роботи рівнозначні посади, відповідно до її кваліфікації, були відсутні, про що позивачці було роз`яснено. Була введена посада державної служби (головний спеціаліст ІНФОРМАЦІЯ_1 ), проте ці посади не є рівнозначними і державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Судами не досліджено той факт, що ОСОБА_1 була зареєстрована як безробітна в Первомайській філії Миколаївського ОЦЗ
з 22 травня 2024 року до 25 лютого 2025 року включно, де їй нараховувалась та виплачувалась допомога по безробіттю на загальну суму 20 826,67 грн.

У квітні 2025 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, позивачка просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Інші відзиви на касаційну скаргу станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі (з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 467/885/24 із Арбузинського районного суду Миколаївської області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У квітні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 467/885/24.
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2025 року відмовлено ІНФОРМАЦІЯ_2 в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року повернуто заявнику.
Ухвалою від 03 грудня 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 05 грудня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк. Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскільки касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 повернуто заявникові, касаційне провадження за касаційною скаргою цього співвідповідача не відкрито, то справа та рішення судів у частині щодо цього відповідача не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з наказом від 22 серпня 2022 року № 188 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_1 прийнято на роботу з 23 серпня 2022 року на посаду діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 за штатом воєнного часу на період дії воєнного стану. Ця посада не є такою, що відноситься до державної служби.

Відповідно до копії трудової книжки    ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , вона
з 23 серпня 2022 року була прийнята на посаду діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з наказом від 22 серпня 2022 року № 188.

15 березня 2024 року ОСОБА_1 попереджено, що відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 лютого 2024 року № Д-321/16/дск, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_15 » від 28 лютого 2024 року № Д-11/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України
в 2024 році» в ІНФОРМАЦІЯ_1 та його підрозділах будуть проведені додаткові організаційні заходи у зв`язку з введенням змін до штату № 43/072,
у зв`язку з чим посада діловода буде скорочена 15 травня 2024 року. Відповідно до статті 492 КЗпП України попереджено ОСОБА_1 , що звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбудеться не пізніше ніж за 2 місяці з моменту попередження. Із попередженням ОСОБА_1 особисто ознайомлена, що підтверджує її особистий підпис.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 травня 2024 року № 131 службовця Збройних Сил України ОСОБА_1 , діловода ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України звільнено 16 травня 2024 року у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад.

01 травня 2024 року позивачка звернулася із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про прийняття її на посаду головного спеціаліста відділу (соціальний працівник). На вказаній заяві є резолюція начальника відділу про клопотання цієї заяви по суті, але після звільнення із займаної посади.

Згідно з копією диплому позивачки, вона закінчила Львівську комерційну академію за спеціальністю «Облік і аудит» та їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста - економіст. Також позивачка отримала сертифікат (без дати) про проходження спеціальних курсів з підвищення професійної компетентності за програмою «Соціологія».

З приводу звільнення позивачка зверталася до Міністерства оборони України, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_15 ».

На вказане звернення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачці надана відповідь від 17 червня 2024 року № 948/10/462, згідно з якою, відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 лютого 2024 року № Д-321/16/дск, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_15 » від 28 лютого
2024 року № Д-11/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів
у Збройних Силах України в 2024 році» в ІНФОРМАЦІЯ_1 та його підрозділах будуть проведені додаткові організаційні заходи у зв`язку з введенням змін до штату № 43/072 в термін до 30 квітня 2024 року, у зв`язку з чим посада діловода підлягала скороченню. У зв`язку із скороченням штату працівників, терміни попередження щодо скорочення посади не порушені.

Змінами до штату ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30 квітня
2024 року введено посаду державної служби - головного спеціаліста (код спеціальності 232316), вимоги до якої відповідно до наказу Міністерства оборони України від 19 грудня 2022 року № 438 «Про затвердження Переліку професійних назв робіт працівників Збройних Сил України та Переліку облікових спеціальностей працівників Збройних Сил України» передбачають наявність першого рівня вищої освіти за ступенем бакалавр та спеціальністю «Соціальна робота». Оскільки ОСОБА_1 закінчила Львівську комерційну академію та отримала вищу освіту ступеня спеціаліст за спеціальністю «Облік і аудит» за спеціальністю економіст, така не відповідає кваліфікаційним вимогам введеної посади державної служби - головного спеціаліста (код спеціальності 232316), про що їй було детально роз`яснено.

Згідно з витягом з наказу від 04 березня 2024 року № 13, із 05 березня 2024 року на посаду головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_1 була призначена ОСОБА_2 як державний службовець.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 вересня
2024 року витребувано у відповідача Первомайського РТЦК письмові документи.

На виконання цієї ухвали суду відповідач надав письмові пояснення, згідно
з якими:
- перелік посад ІНФОРМАЦІЯ_1 відносяться до переліку відомостей, що становлять службову інформацію відповідно до наказу Генерального Штабу ЗСУ від 30 січня 2023 року № 12;
- на момент скорочення вакантні рівнозначні посади, яким би відповідала спеціальність отриманої освіти та досвід роботи ОСОБА_1 , були відсутні
у Первомайському РТЦК. Була введена посада державної служби - головний спеціаліст першого відділу за напрямком роботи «соціальна робота». Ці посади не є рівнозначними, оскільки для переведення на посади державної служби відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу» попередня посада має бути рівнозначна або вища, а також необхідне проходження конкурсу. Тому призначення ОСОБА_1 за переведенням було неможливим;
- відомості про вакантну посаду до Центру зайнятості населення подаються ІНФОРМАЦІЯ_2 за клопотанням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таке повідомлення не подавалось, оскільки розглядався кандидат
з необхідним досвідом роботи на відповідній посаді;
- рішення щодо призначення на посаду приймається суб`єктом призначення, тобто начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- ІНФОРМАЦІЯ_1 є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має самостійного балансу, реєстраційних рахунків в органах Казначейства та не може здійснювати будь-які фінансові операції.

Згідно з довідкою від 18 вересня 2024 року № 9/2/2114, виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 , доходи по заробітній платі ОСОБА_1 за період з 01 березня
2024 року до 16 травня 2024 року склали 61 583,03 грн.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня
2024 року витребувано у відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_1 письмові документи.

На виконання цієї ухвали суду відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 надав письмові пояснення, згідно з якими:
- перелік посад ІНФОРМАЦІЯ_1 відносяться до переліку відомостей, що становлять службову інформацію відповідно до наказу Генерального Штабу ЗСУ від 30 січня 2023 року № 12;
- зміни до штату відповідно до спільної директиви МОУ та ГШ надійшли до ІНФОРМАЦІЯ_1 15 березня 2024 року, а не 26 лютого 2024 року,
у зв`язку з чим надано попередження про можливе скорочення. На момент надходження змін до штату укомплектованість особового складу держслужбовцями та службовцями першого відділу становила 100 %;
- рівень освіти та кваліфікаційний рівень працівника відноситься до персональних даних, тому відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» не підлягають розголошенню без згоди вказаної особи;
- вказана інформація не стосується ОСОБА_1 ;
- зміни до штату відносяться до переліку відомостей, що становлять службову інформацію відповідно до наказу Генерального Штабу ЗСУ від 30 січня 2023 року № 12.

Відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 довідки про доходи
ОСОБА_1 та табелю відпрацьованого часу, її середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 17 травня 2024 року до 24 лютого 2025 року - 202 дні) складає 128 556,84 грн (636,42 х 202).

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю
і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (частини перша, друга статті 80 ЦК України).

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва (третя статті 95 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увагу, що:

філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19, провадження № 61-16459сво20);

юридична особа, хоча вона і є штучним утворенням, невидимим, невідчутним на дотик і таким, що існує лише у вимірі правової дійсності, має універсальну правоздатність (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 504/4099/16-ц, провадження № 61-11424сво23).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя (пункт 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154).

Суд касаційної інстанції вже вказував, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки,
а тому не мають статусу юридичних осіб (див. постанову Верховного Суду
у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
від 27 березня 2024 року у справі № 344/6751/22, провадження № 61-671св23).

У справі, що переглядається, касаційна скарга подана відповідачем  ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У своїх поясненнях до суду першої інстанції від 01 жовтня 2024 року № 18708
(а. с. 53-56)  ІНФОРМАЦІЯ_1 вказав, що є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 та виконує повноваження згідно з довіреністю, виданою начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання певних юридичних повноважень, відповідно до Положення про ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 вересня
2022 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 не має самостійного балансу та реєстраційні рахунки в органах Казначейства, та не може здійснювати будь-які фінансові операції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня
2024 року (а. с. 62) залучено до участі у справі як співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , з посиланням у мотивувальній частині на те, що «позивач в судовому засіданні заявила клопотання про заміну первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане клопотання мотивувала тим, що лише після отримання пояснення ІНФОРМАЦІЯ_1 їй стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_1 є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано висновки, згідно
з якими, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки
є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а тому не мають статусу юридичних осіб; філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому касаційне провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 396 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року належить закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк