УХВАЛА 
18 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 761/32371/24
провадження № 61-14204ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,
ВСТАНОВИВ: 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 ;
машиномісце АДРЕСА_2 ;
житловий будинок АДРЕСА_3 , житловою площею 56,6 кв. м з господарськими та надвірними будівлями та басейн відкритого типу, розміром 5х10х1.6 (м) за адресою: АДРЕСА_4 ;
житловий будинок АДРЕСА_5 ;
земельні ділянки, площею 0,222 га, кадастровий номер 3221480903:02:003:0062, 0,078 га, кадастровий номер 3221480903:02:003:0063, що розташовані за адресами: АДРЕСА_4 та 0,52 га, кадастровий номер 3221480903:02:010:0004, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_6 , житловою площею 153,1 кв. м, загальною площею 480,2 кв. м, що належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 29 жовтня 2010 року.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року скасовано.
Позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, резолютивна частина якої передбачає її множинне тлумачення, є незрозумілою та некоректно сформульованою.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки судове рішення апеляційного суду, яке заявник просить роз`яснити не підлягає примусовому виконанню, відповідно це рішення роз`ясненню в порядку статті 271 ЦПК України не підлягає.
У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, якою залишено його позов без розгляду та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо роз`яснення судового рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року вказану касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для подання уточненої касаційної скарги, в якій необхідно визначити (конкретизувати) предмет касаційного оскарження.
У грудні 2025 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 08 грудня 2025 року.
В уточненій касаційній скарзі, заявник, формулюючи процесуальну вимогу скарги просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що мотиви апеляційного суду свідчать про неправильне тлумачення норм процесуального права, що є порушенням таких норм.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частин першої, другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення».
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».
В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 755/1600/16 (провадження 
№ 61-15720св21) вказано, що роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції підставно відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року в справі № 761/323/24.
Щодо доводів ОСОБА_1 в цілому про роз`яснення постанови апеляційного суду, якою позов залишено без розгляду, в контексті незрозумілості та некоректного формулювання її резолютивної частини, Верховний Суд звертає увагу заявника, що статтею 374 ЦПК України визначено повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Тобто, в резолютивній частині судового рішення апеляційної інстанції зазначається результат розгляду апеляційної скарги за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, натомість мотиви такого рішення апеляційний суд наводить в мотивувальній частині.
В цій справі № 761/32371/24 Київський апеляційний суд 29 жовтня 2025 року скасував рішення місцевого суду, ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишив без розгляду, отже резолютивна частина судового рішення апеляційної інстанції відповідає частині першій статті 374 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими апеляційним судом, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року є необґрунтованою. 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
О. В. Ступак